ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року
м. Київ
справа № 990/72/26
провадження № 11-92заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Мартинюк Н. М.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Тітова М. Ю., Ткача І. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2026 року (ухвалене колегією суддів у складі Білак М. В., Кашпур О. В., Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж. М., Уханенка С. А.,) у справі № 990/72/26 за позовом   ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві вимог
1. 10 березня 2026 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Касаційний адміністративний суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка, скаржниця, ОСОБА_1 ) до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада, відповідач), у якій позивачка просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 2 березня 2026 року №304/1дп/15-26 в частині залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги ОСОБА_1 щодо судді Господарського суду Черкаської області Спаських Н.М.;
- зобов`язати ВРП продовжити розгляд дисциплінарної скарги ОСОБА_1 щодо судді Господарського суду Черкаської області Спаських Н.М. на стадії вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи.
2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 26 та 27 листопада 2025 року вона подала до ВРП дисциплінарну скаргу (реєстраційний номер Н-5864/1/7-25) щодо судді Господарського суду Черкаської області Спаських Н.М про систематичні процесуальні порушення, допущені під час розгляду справи № 925/1065/24. 
3. Проте, 9 березня 2026 року в електронному кабінеті ОСОБА_1 ознайомилася з текстом ухвали Першої Дисциплінарної палати ВРП від 2 березня 2026 року № 304/1дп/15-26 про повернення скарги без розгляду.
4. На переконання позивачки така ухвала є безпідставною, не містить жодного аналізу конкретних фактів, викладених у її зверненні, не містить індивідуалізованої мотивувальної частини щодо її скарги, не аналізує надані докази, а також свідчить про формальний підхід відповідача до розгляду дисциплінарних скарг.
5. ОСОБА_1 вважає, що у її дисциплінарній скарзі наведено належні та неспростовні доводи щодо допущення суддею Спаських Н.М. дисциплінарних проступків, передбачених статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: незаконного застосування заходів процесуального примусу шляхом накладення штрафу за подання заяви про відвід судді, який у подальшому був скасований судом апеляційної інстанції; порушення принципу безсторонності та створення умов для ухвалення рішення на користь осіб, пов`язаних із суддею позапроцесуальними відносинами; порушення вимог щодо гласності та обов`язкової технічної фіксації судового процесу, оскільки судове засідання 18 липня 2025 року проводилося без звукозапису; а також порушення порядку вирішення заяв про відвід, оскільки суддя самостійно розглянула та відхилила заяви про власний відвід, що, на думку скаржниці, ставить під сумнів об`єктивність і неупередженість судового розгляду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 12 березня 2026 року відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі № 990/72/26 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
7. Касаційний адміністративний суд виходив із того, що предметом заявленого спору фактично є оскарження рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП, яке за законом не оскаржується, а також на перегляд якого не поширюється адміністративний судовий контроль. Ураховуючи наведене вважав, що законні підстави для відкриття провадження у справі в частині оскарження цього рішення відсутні.
8. Суд першої інстанції дійшов висновку, що спір, за вирішенням якого звернулася позивачка, не підлягає судовому розгляду. У зв`язку із цим не зазначив, до юрисдикції якого суду віднесено його вирішення.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
9. ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року, подала до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) апеляційну скаргу про її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у цій справі.
10. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржниця зазначила, що ухвала Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року про відмову у відкритті провадження фактично позбавила її права на ефективний судовий захист та унеможливила здійснення судового контролю за рішеннями і діями Ради.
11. На переконання ОСОБА_1 , суд некоректно визначив предмет спору, неправильно застосував норми права, що призвело до відсутності можливості поновлення її порушеного права.
12. Скаржниця зауважила, що предметом її позову є перевірка законності та обґрунтованості рішення ВРП, яким її дисциплінарну скаргу було повернуто без розгляду. Указала, що спір стосується дотримання відповідачем встановленої законом процедури дисциплінарного провадження.
Рух апеляційної скарги
13. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Великої Палати 13 березня 2026 року доповідачем у справі визначено суддю Мартинюк Н.М.
14. Велика Палата ухвалою від 18 березня 2026 року залишила без руху апеляційну скаргу позивачки і надала десятиденний строк для усунення виявленого недоліку, а саме: надання доказів надсилання в порядку, встановленому законом, апеляційної скарги та документів, що до неї додаються, іншим учасникам справи.
15. На виконання вимог ухвали суду від позивачки 23 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліку апеляційної скарги, до якої додано докази надсилання апеляційної скарги та документів, що до неї додаються відповідачу.
16. 25 березня 2026 року позивачка направила до Великої Палати доповнення до апеляційної скарги, у яких вказала, що ті обставини, що ВРП наділена повноваженнями щодо призначення суддів, притягнення їх до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посад, на думку скаржниці, можуть викликати об`єктивні сумніви у безсторонності суду під час розгляду спорів за участю Ради.
17. Також ОСОБА_1 зазначила, що необхідно застосовувати стандарти статті 6 Конвенції як норми прямої дії та надавати перевагу їх застосуванню перед формальними процесуальними обмеженнями, забезпечивши скаржниці реальний доступ до правосуддя та ефективний судовий розгляд.
18. Велика Палата ухвалою від 25 березня 2026 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року в адміністративній справі № 990/72/26.
19. 2 квітня 2026 року справа №990/72/26 надійшла до Великої Палати.
20. 27 квітня 2026 року ОСОБА_1 подала до Великої Палати письмові пояснення, в яких позивачка стверджувала про процесуальну пасивність ВРП у судовому провадженні, яка виражається у неподанні відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.
21. Велика Палата ухвалою від 6 травня 2026 року призначила справу № 990/72/26 до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 28 травня 2026 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
Позиція інших учасників справи щодо апеляційної скарги
22. 27 квітня 2026 року до Великої Палати надійшов відзив ВРП на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому висловлено заперечення проти її задоволення з підстав необґрунтованості наведених у ній аргументів. Доводи ж відзиву зводяться до підтримки висновків суду першої інстанції.
23. 28 квітня 2026 року ОСОБА_1 направила до Великої Палати відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідачем було подано відзив з пропуском строку, встановленого ухвалою Великої Палати без клопотання про його поновлення та без наведення поважних причин такого пропуску. 
24. Позивачка у відповіді на відзив звернула увагу на неналежне підтвердження повноважень особи, яка підписала відзив від імені ВРП, оскільки надані документи не підтверджують актуальний обсяг повноважень представника станом на момент подання відзиву.
25. Скаржниця наголосила, що відзив ВРП не містить належного спростування доводів апеляційної скарги та обмежується викладенням норм законодавства без наведення обґрунтування правомірності повернення дисциплінарної скарги без розгляду. 
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
26. Велика Палата Верховного Суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
27. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
28. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
29. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
30. Отже, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
31. Відповідно до частин першої та п'ятої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
32. Частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
33. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
34. На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
35. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП.
36. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, ВРП визначені статтею 266 КАС України.
37. Відповідно до частин першої та другої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 3); законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат (пункт 4).
38. Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
39. Нормами частини п`ятої статті 266 КАС України установлено, що судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, є Велика Палата. Судове рішення Верховного Суду у таких справах набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
40. Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, що 27 листопада 2025 року до Ради надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_1 № Н-5864/1/7-25 стосовно судді Господарського суду Черкаської області Спаських Н.М.
41. 13 серпня 2025 року дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач Тегляєва О. Є. за результатами попередньої перевірки дисциплінарної скарги ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII склала висновок про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, оскільки скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді.
42. Ухвалою Першої Дисциплінарної палати ВРП від 02 березня 2026 року № 304/1дп/15-26 «Про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг скаржникам» зазначену вище дисциплінарну скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто скаржниці.
43. З огляду на встановлені обставини позивачка вважає протиправними дії ВРП, вчинені на стадії попередньої перевірки дисциплінарної скарги.
44. Вирішуючи питання можливості судового оскарження таких дій відповідача, Велика Палата зазначає про таке.
45. Норма частини десятої статті 131 Конституції України визначає, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.
46. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
47. Згідно із преамбулою Закону № 1798-VIII він визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.
48. У частині першій статті 1 Закону № 1798-VIII унормовано, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
49. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) (частина перша статті 2 Закону № 1798-VIII).
50. Так, Закон № 1402-VIII містить розділ VI «Дисциплінарна відповідальність судді», який визначає порядок дисциплінарного провадження щодо судді.
51. Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VII, з урахуванням вимог цього Закону (частина перша статті 108 Закону № 1402-VIII).
52. Аналогічна за змістом норма міститься й у частині другій статті 42 Закону № 1798- VII, де також визначено, що дисциплінарне провадження розпочинається після отримання ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону № 1402-VIII, або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
53. Днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання ВРП відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
54. Відповідно до змісту частини третьої статті 42 вказаного Закону дисциплінарне провадження включає:
1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;
2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;
3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
55. Норма частини першої статті 43 Закону № 1798-VIII передбачає, що дисциплінарний інспектор ВРП, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач):
1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону;
2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику;
3) за наявності підстав, визначених пунктами 2, 3 і 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи;
4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи. Цей строк може бути продовжений дисциплінарним інспектором, але у разі обґрунтованої потреби додаткової перевірки дисциплінарної скарги не більш як на п`ятнадцять днів.
56. Висновок дисциплінарного інспектора ВРП - доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати (частина друга статті 43 Закону № 1798-VIII).
57. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді.
58. Водночас відповідно до частини четвертої вказаної статті рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.
59. Вказана норма Закону № 1798-VIII також знайшла своє відображення в абзаці першому пункту 13.13 глави 13 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17, відповідно до змісту якого за наявності підстав, передбачених пунктами 2, 3, 6 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII, Дисциплінарна палата постановляє ухвалу про залишення скарги без розгляду та її повернення, яка не підлягає оскарженню.
60. Зміст наведених правових норм дає можливість дійти висновку, що чинним законодавством не передбачено можливості оскаржити рішення Дисциплінарної палати ВРП (дисциплінарного органу в системі правосуддя) про залишення без розгляду та повернення скаржнику дисциплінарної скарги, зокрема, до суду.
61. Також Закон № 1798-VIII визначає, що не підлягають оскарженню ухвалені в межах дисциплінарного провадження рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи (частина друга статті 45), рішення про відкриття дисциплінарної справи (частина друга статті 46).
62. Велика Палата звертає увагу на те, що в розумінні статей 51, 52 Закону № 1798-VIII оскарженню до ВРП підлягає рішення її дисциплінарного органу, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.
63. Право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження (частина перша статті 51 Закону № 1798-VIII).
64. Відповідно до частини сьомої статті 266 КАС України на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.
65. Із обставин цієї справи встановлено, що позивачка реалізувала своє право на захист шляхом звернення до ВРП, подавши дисциплінарну скаргу на дії судді, проте за наслідками її розгляду не було прийнято рішення по суті.
66. Крім того, зі змісту наведених вище норм права вбачається, що законодавством закріплено гарантії реалізації права будь-якої особи на звернення до ВРП з дисциплінарною скаргою щодо судді. Водночас законодавець наголосив, що право на таке звернення не може ототожнюватися з правом чи охоронюваним інтересом скаржника вимагати від дисциплінарного органу вчинення певних дій, зокрема повернення дисциплінарної скарги, відкриття чи відмови у відкритті дисциплінарної справи, а також притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
67. Отже, право на подання дисциплінарної скарги щодо судді саме по собі не зумовлює наявності у скаржника права впливати на перебіг дисциплінарного провадження шляхом судового оскарження дій, бездіяльності чи рішень Ради, зокрема на стадії попередньої перевірки скарги.
68. Протягом дисциплінарного провадження скаржник не позбавлений права брати участь у відповідній процедурі в порядку, визначеному законом, однак така участь не є обов`язковою. Крім того, рішення, ухвалені ВРП або її дисциплінарним органом, не можуть бути підставою для оскарження судових рішень, постановлених суддею, стосовно якого розглядалася дисциплінарна скарга, чи для їх перегляду за нововиявленими обставинами у зв`язку з притягненням судді до дисциплінарної відповідальності.
69. Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обставини здійснення дисциплінарного провадження, зокрема його тривалість, підстави залишення дисциплінарної скарги без розгляду чи її повернення, відкриття дисциплінарної справи або відмова у її відкритті, не впливають на обсяг прав, обов`язків чи законних інтересів особи, яка звернулася до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, та не змінюють обсягу таких прав, обов`язків чи інтересів.
70. Верховний Суд України неодноразово зауважував, що право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього (див. постанови від 15 липня 2014 року у справі № 21-273а14, від 12 квітня 2017 року у справі № П/800/589/16).
71. Отже, Велика Палата констатує, що відсутність у позивачки прав чи обов`язків у зв`язку з оскаржуваними діями, бездіяльністю чи рішеннями суб`єкта владних повноважень не породжує для останньої і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
72. Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом є оскарження протиправного, на думку позивачки, рішення про залишення її дисциплінарної скарги без розгляду та повернення.
73. Однак, з огляду на викладене, Велика Палата вважає безпідставними доводи скаржниці про порушення її прав, оскільки дії, бездіяльність чи рішення ВРП у межах дисциплінарного провадження щодо судді не впливають безпосередньо на права, свободи чи інтереси скаржниці та не породжують для неї жодних правових наслідків як для особи, яка подала дисциплінарну скаргу.
74. Також необхідно зазначити, що Велика Палата у своїх постановах, зокрема від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/200/19 та від 06 березня 2025 року у справі № 990/11/25, предметом яких були подібні правовідносини, виснувала, що позивач, незважаючи на те, що має право подати скаргу на дії судді й ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, усе ж не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має право лише ВРП, рішення якої щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, але не для особи-скаржника. Тому правом на оскарження дій / рішень ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом.
75. Із огляду на встановлену законом організацію дисциплінарного провадження щодо суддів, зокрема на статус ВРП та її дисциплінарних палат у питанні про притягнення суддів до відповідальності, потрібно враховувати, що суд, до якого звернулась позивачка, не може здійснювати контроль за органами, які ухвалюють рішення за наслідком попередньої перевірки дисциплінарної скарги.
76. Ураховуючи те, що рішення дисциплінарного органу ВРП, ухвалене за результатами перевірки дисциплінарної скарги (зокрема про відмову у відкритті, повернення або відкриття дисциплінарної справи) не оскаржується, за таких обставин і підстав для поширення адміністративного судового контролю на процедуру його ухвалення немає.
77. Таких висновків щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата у постановах від 09 жовтня 2025 року у справі № 990/144/25 та від 04 грудня 2025 року у справі № 990/248/25.
78. Водночас Велика Палата звертає увагу, що сформовані висновки у цій справі не перешкоджають скаржниці повторно звернутися до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, яка відповідатиме вимогам до форми та змісту дисциплінарної скарги.
79. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
80. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (частина шоста вказаної статті КАС України).
81. Зважаючи на обставини, що стали підставою звернення до адміністративного суду з цим позовом, зміст позовних вимог у частині оскарження рішення Дисциплінарної палати ВРП, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача вчинити певні дії на стадії попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, Велика Палата вважає правильним висновок Касаційного адміністративного суду про те, що спір у цій частині не підлягає судовому розгляду.
82. Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України та не роз`яснив, до якого суду слід звертатися з таким позовом .
83. Щодо твердження скаржниці про пропуск ВРП строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу, Велика Палата зазначає наступне. 
84. За приписами частини першої статті 304 КАС України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
85. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина четверта статті 304 КАС України).
86. Ухвалою Великої Палати від 25 березня 2026 року відкрито провадження за апеляційною скаргою та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу.
87. Зазначена ухвала суду від 25 березня 2026 року про відкриття провадження у справі № 990/72/26, згідно з рекомендованим листом поштового відправлення, отримана відповідачем 13 квітня 2026 року.
88. Відтак, з огляду на наведені норми, зокрема норми частини першої статті 304 КАС України, відповідач мав право подати відзив на апеляційну скаргу, у строк до 28 квітня 2026 року (включно).
89. Відзив на позовну заяву відповідач подав до суду 27 квітня 2026 року, тобто в межах визначеного судом строку.
90. За таких обставин клопотання скаржниці про визнання відзиву ВРП таким, що поданий з пропуском встановленого судом строку є безпідставним, у зв`язку з чим залишається без задоволення.
91. Щодо доводів скаржниці про неналежне підтвердження повноважень особи, яка підписала відзив від імені ВРП, Велика Палата зазначає таке.
92. Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
93. Повноваження представника підтверджуються документами, визначеними статтею 59 КАС України, а саме: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
94. Отже, КАС України надано можливість учасникам справи брати участь у судовому процесі через самопредставництво або через представника та чітко визначено перелік документів, які необхідно подати для підтвердження такої участі.
95. Водночас пункт 13 частини другої статті 9 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV) передбачає, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, зокрема відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
96. Одночасно, частиною першою статті 10 Закону № 755-IV визначено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
97. З матеріалів справи вбачається, що відзив на апеляційну скаргу від імені ВРП підписала представник - Цуцкірідзе І. Л., яка на підтвердження своїх повноважень додала до відзиву витяг з ЄДР. 
98. Відповідно до зазначеного витягу Цуцкірідзе І. Л. має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діяти в судах без окремого доручення керівника, в порядку самопредставництва з усіма правами, що надані сторонам, третім особам, крім права повної, часткової відмови від позову, визнання позову, збільшення, зменшення позовних вимог, зміни предмета, підстав позову, досягнення примирення, вкладення мирової угоди).
99. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що витяг з Єдиного державного реєстру, у якому містяться відомості про особу, уповноважену діяти від імені суб`єкта владних повноважень у порядку самопредставництва, є належним і достатнім доказом підтвердження таких повноважень.
100. Зокрема, Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 440/14831/23 виснувала, що наявність у Єдиному державному реєстрі окремих обмежень повноважень особи, яка діє від імені юридичної особи, не спростовує її права діяти в порядку самопредставництва, якщо такі повноваження підтверджені відповідними відомостями з реєстру.
101. Із огляду на викладене, Велика Палата вважає, що наведені норми та обставини справи свідчать про достатність доказів на підтвердження повноважень Цуцкірідзе І. Л. представляти ВРП в адміністративному судочинстві, підписувати процесуальні документи, зокрема відзив на апеляційну скаргу у цій справі у порядку самопредставництва.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
102. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
103. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
104. Оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в цій справі, правильно застосував норми процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2026 року без змін.
Керуючись статтями 21, 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2026 року у справі № 990/72/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка	Н. М. Мартинюк	
Судді	О. О. Банасько	М. В. Мазур	
	О. Л. Булейко	К. М. Пільков	
	М. М. Гімон	С. О. Погрібний	
	О. А. Губська	Н. С. Стефанів	
	Л. Ю. Кишакевич	М. Ю. Тітов	
	В. В. Король	І. В. Ткач	
	О. В. Кривенда