Справа №504/861/15-ц
Провадження №2/504/21/26

Доброславський районний суд Одеської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17.06.2026	с-ще Доброслав	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді Барвенко В.К.,
секретаря Ориник М.В., -
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5, позовну заяву за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "СЕНС БАНК" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
В С Т А Н О В И В :
В березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до Комінтернівського районного суду Одеської області із даною заявою.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16.07.2008 року між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08-660/141-302, та отримано кредит в сумі 227000,00 доларів США, зі сплатою 14,0 відсотків річних та строком повернення кредиту 15.07.2013 року.
В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.07.2008 року укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,046 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122786400:02:002:1061, цільове призначення "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та належить на праві власності відповідачам, а також житловий будинок, площею 233,7 кв.м., який розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності відповідачам.
Станом на 18.02.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 439573,01 доларів США.
У своєму уточненому позові позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.
Рішенням позачергових загальних зборів Акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийняте рішення про заміну найменування банку на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», та затвердження нової редакції сатуту, яка була погоджена НБУ 10.09.2022 року.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.04.2023 року замінено первісного позивача на правонаступника АТ "СЕНС Банк".
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.
Проте у своїх заявах просив справу розглянути у свою відсутність, доводи позову підтримав.
В судове засідання відповідачі не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили.
Проте кожен з них подав письмові заяви про розгляд справи у свою відсутність.
Окрім того вдіповідачі подали до суду текст мирової угоди, однак який не підписаний протилежною стороною.
Окрім того, ОСОБА_2 просив закрити провадження у справі, вважав, оскільки АТ "Укрсоцбанк" ліквідований, то слід закрит провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні правовідносини:
16.07.2008 року між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08-660/141-302, та отримано кредит в сумі 227000,00 доларів США, зі сплатою 14,0 відсотків річних та строком повернення кредиту 15.07.2013 року.
В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.07.2008 року укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,046 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122786400:02:002:1061, цільове призначення "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та належить на праві власності відповідачам, а також житловий будинок, площею 233,7 кв.м., який розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності відповідачам.
Станом на 18.02.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 439573,01 доларів США.
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).
Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. 
В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення.
Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.
Доводи позову в частині боргу в сумі 439573,01 доларів США з яких 212573,01 доларів США є відсотки за користування кредитом, а 227000,00 доларів СШа тіло кредиту.
Розрахунок відповідачами не спростований.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначила, що «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України».
Тому суд знаходить вимоги позову обгрунтованими та такими які слід задовольнити.
Водночас згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.
Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:
«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
Враховуючи, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
У такому висновку суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. 
Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону
Судовий збір в сумі 3654,00 грн слід стягнути в рівних частках з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В :
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "СЕНС БАНК" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,- - задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.07.2008 року між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 за номером № 08-660/141-302, яка станом на 18.02.2015 року становить 439573,01 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: земельну ділянку площею 0,046 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5122786400:02:002:1061, цільове призначення "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також житловий будинок, площею 233,7 кв.м., який розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
Зупинити виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в рівних частках на користь АТ "СЕНС БАНК" в сумі 3654,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.       
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.      Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.
Суддя 	В. К. Барвенко