Провадження № 1-кп/679/93/2026
Справа № 679/662/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Нетішин в режимі відеоконференції кримінальне провадження за №42026242310000004 від 14 січня 2026 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хоняків Славутського району Хмельницької області, останнє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, майстера – акумуляторника 2 відділення обслуговування взводу обслуговування роти безпілотних наземних систем НОМЕР_1 окремої механізованої бригади, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2025 року, більш точної дати та часу не встановлено, старший солдат ОСОБА_3 , солдат резерву 106 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 121-122, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державі, а також бажаючи настання таких суспільно-небезпечних наслідків, в умовах дії правового режиму воєнного стану, привласнив засоби пересування, а саме транспортний засіб марки «FORD», моделі «MONDEO», номер кузова НОМЕР_3 , якому було присвоєно військовий номер « НОМЕР_4 ». вартістю 104 550,00 грн, та транспортний засіб марки «OPEL», моделі «ASTRA», номер кузова НОМЕР_5 , якому було присвоєно військовий номер « НОМЕР_6 », вартістю 71 247,00 грн, які являються військовим майном ЗСУ, та всупереч інтересам служби розпорядився привласненим вказаним військовим майном, продавши їх ОСОБА_6 за 30 000,00 грн.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 , військовій частині НОМЕР_2 завдано майнову шкоду на загальну суму 175 797,00 грн.
Зазначеними умисними діями, які виразились у привласненні військовослужбовцем засобів пересування, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 410 КК України.
Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. Враховуючи, що обвинувачений, його захисник не піддавали сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позиції, суд, за їх згодою, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винність в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, розкаявся у скоєному суспільно небезпечному діянні. При цьому, дав суду наступні показання, що в квітні 2025 року він в АДРЕСА_3 йому в майстерню доставили два автомобілі марки «FORD», моделі «MONDEO», та марки «OPEL», моделі «ASTRA» для ремонту, які він, за власною ініціативою без узгодження з військовим керівництвом, вирішив здати на металолом, щоб придбати кращий автомобіль для потреб військовослужбовців, а не з метою збагачення. За вказані автомобілі він отримав 30000,00 грн, які не пам`ятає чітко на що використав, але припускає, що можливо їх використав на облаштування своєї майстерні. ОСОБА_3 в судовому засіданні щиро розкаявся, вказав, що шкодує про свій вчинок, попросив вибачення у військової частини.
Обвинувачений позовні вимоги військової частини НОМЕР_2 до нього визнав повністю.
Представник військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 подав до суду заяву у якій просив провести судове засідання без його участі, у цій же заяві зазначив, що цивільний позов пітримує повністю та просить його задовольнити, при призначенні покарання поклався на розсуд суду.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження в частині дослідження документів, що стосуються особи обвинуваченого, прийшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 410 КК України, як привласнення військовослужбовцем засобів пересування, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану.
На виконання вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 судом установлено, що він несудимий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину та має постійне місце проживання, ОСОБА_3 за місце проходження військової служби характеризується виключно позитивно, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України у період із 12 лютого 2026 року по 09 квітня 2026 року.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття. 
Обставини, які таке покарання обтяжують, у відповідності до ст. 67 КК України відсутні.
Тому, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, суд уважає за необхідне призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій ч. 4. ст. 410 КК України.
На думку суду таке призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання буде співмірним вчиненому злочину, буде відповідати ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто буде справедливим, а також буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого злочину, обставинами його вчинення та винній особі.
Цивільний позов Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в 175 797,00 грн підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступних правових підстав.
Так, згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В судовому засіданні прокурором доведено, що неправомірними діями обвинуваченого Військової частини НОМЕР_2 завдана майнова шкода в розмірі 175 797,00 грн.
Оскільки ОСОБА_3 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а існуючі ризики не зникли, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд уважає на необхідне до набрання вироком законної сили залишити йому попередній запобіжний захід - тримання під вартою. 
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_3 був фактично затриманий о 09 год. 46 хв. 09 квітня 2026 року в порядку ст. 208 КПК України.
11 квітня 2026 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 07 червня 2026 року включно.
01 червня 2026 року ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави до 30 липня 2026 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 за даним вироком слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.
У строк відбування покарання за даним вироком ОСОБА_3 слід зарахувати попереднє ув`язнення у період з 09 квітня 2026 року по день набрання вироком законної сили.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2026 року накладено арешт на майно ОСОБА_3 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером 6823987300:01:012:0040 площею 0.1199 га, із цільовим призначенням 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , із забороною на відчуження, розпорядження, зміну цільового призначення, здійснення перетворення, поділу, об`єднання даної земельної ділянки власником ОСОБА_3 , а також будь-якою іншою особою, в тому числі на підставі довіреності. Такий арешт на автомобілі був накладений з метою забезпечення відшкодування потерпілому шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). У відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Так як цивільний позов військової частини НОМЕР_2 до обвинуваченого судом задоволено, тому відсутні підстави для зняття арешту із зазначеного майна.
Щодо арешту накладеного ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2026 року на мобільний телефон марки «XIAOMI REDMI NOTE 11» IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , то суд вважає за можливе такий скасувати, зважаючи на відсутність заперечень щодо цього у сторін кримінального провадження.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373-375 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.
Строк покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 09 квітня 2026 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку: день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.
Цивільний позов Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Військової частини НОМЕР_9 (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень на відшкодування майнової шкоди.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/11075/26 від 17 квітня 2026 року на мобільний телефон марки «XIAOMI REDMI NOTE 11» IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 .
Речовий доказ мобільний телефон марки «XIAOMI REDMI NOTE 11» IMEI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 - повернути власнику ОСОБА_3 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1