Справа № 282/292/26
Провадження № 2-а/282/13/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року      
селище Любар
Любарський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Носач В.М.,
за участю секретаря судового засідання Власюк Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє Лущик Катерина Олександрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправних дій та скасування рішення, -
УСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулася з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправних дій та скасування рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 винесено постанову №4/533 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .
На думку представника позивача оскаржувана постанова є безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.
Представник позивача вказує, що позивач з 20.09.2021 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Любар).
Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, яке видане позивачу 20.09.2021 в графі 7, що визначено придатність до військової служби вказано: «непридатний в мирний час, обмежено придатний під час дії воєнного стану». 18.12.2023 позивачу встановлено 3 групу інвалідності. Відповідно до довідки МСЕК дата чергового переогляду МСЕК для позивача була визначена: 07.02.2025. Проте, у зв`язку із реорганізацією системи МСЕК переосвідчення на ЕКОПФО позивачу було визначено на 22.08.2025. 
Частиною 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» № 3621-ІХ від 21.03.2024 визначено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Таким чином, на момент набрання чинності вищезазначеним законом, позивач був особою з інвалідністю, а станом на 05.06.2025 очікував на переосвідчення ЕКОПФО з метою встановлення або невстановлення інвалідності надалі. Саме тому він не мав обов`язку до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
ОСОБА_1 не був повідомлений про те, що 05.11.2025 відбудеться розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. В оскаржуваній постанові відповідач не зазначає, яким саме чином він повідомив позивача про розгляд справи. Разом з тим, відповідач зазначає, що 28.09.2025 відносно позивача було складено протокол №4/533 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Копії цього протоколу позивачу надано не було.
Представник позивача вважає, що серед іншого, відповідачем було грубо порушено процедуру розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
02.10.2025 позивач пройшов чергове ВЛК.
Як слідує з тексту оскаржуваної постанови, про можливе правопорушення у вигляді не проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби відповідачеві стало відомо 06 червня 2025 року, адже 05 червня 2025 року був останнім днем для проходження цього огляду. 
Починаючи з 06 червня 2025 року почав свій перебіг трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, який передбачений частиною дев`ятою статті 38 КУпАП, і цей строк закінчився 06 вересня 2025 року. Адміністративне стягнення на позивача було накладено 05 листопада 2025 року, тобто, поза межами строку, передбаченого частиною дев`ятою статті 38 КУпАП.
А тому, представник позивача вважає, що відповідач не мав права розпочинати справу про адміністративне правопорушення стосовно позивача, а розпочате провадження повинен був закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП.
На підставі викладеного, представник позивача просить скасувати постанову №4/533 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 05.11.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП просить закрити. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом щодо оскарження постанови №4/533 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 532 грн 48 коп та витрати на правничу допомогу, які полягають у складенні та поданні до суду позовної заяви у розмірі 5000 грн.
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом. Відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи, призначено на 09 год 00 хв 10 квітня 2026 року.
10 квітня 2026 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та продовження відповідачу строку на подачу відзиву на адміністративний позов.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету. Відзиву та клопотань до суду не подав.
У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши позов та докази, яким він обґрунтовується, дійшов наступного висновку.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №633327, ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю третьої групи з 18.12.2023 строком до 01 березня 2025 року. Дата чергового переогляду 07.02.2025.
Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 вказує, що ОСОБА_1 за станом здоров`я непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час ст.54 в, 57 б за гр. ІІ розкладу хвороб (наказ МО України № 402 від 2008 р.). 
Довідка військово-лікарської комісії № 2025-1002-1115-3020-3 від 02.10.2025 вказує, що ОСОБА_1 на підставі статті 54б, 64в, 57б графи II розкладу хвороб придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Із додатку Міністерства оборони України «Резерв+» слідує, що ОСОБА_1 , відповідно до постанови ВЛК 02.10.2025 придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах) медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони.
Відстрочка бронюювання до 31.12.2026.
Довідка видана 05 червня 2025 року сімейним лікарем ТОВ «Медичний центр Актив-Мед» вказує, що ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку. Пацієнт на даний час очікує переосвідчення на ЕКОПФО на 22.08.2025.
05 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову 4/533, із змісту якої слідує, що згідно з протоколом № 4/533 від 28.09.2025 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та доданими до нього матеріалів, громадянин ОСОБА_1 , який був визнаний за рішенням військово-лікарської комісії від 20.09.2021 обмежено придатним до проходження військової служби, всупереч положенням абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 2 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби у встановлений строк до 05.06.2025.
Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, на нього накладено штраф у сумі 17 000 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, в особі керівників, розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.210-1 КУпАП.
За змістом ст.245 КУпАП завданням в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
При цьому за приписами ч.7 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст.235 КУпАП).
За змістом ч.3 ст.210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.
Отже, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX (Указ №65/2022), запроваджено загальну мобілізацію, яка триває і донині.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач є військовозобов`язаним і перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Комісією смт.Любар Житомирської області зарахований в запас згідно ст.37 ЗУ «Про ВО і ВС» 20.09.2021. Підлягає повторному медичному пересвідченню 09.2026.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю третьої групи до 01 березня 2025 року.
04 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Ним же було передбачено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом, підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Водночас, до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025 внесено зміни і викладено положення у наступній редакції:
«Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Тобто, у період із 01.03.2025 (дата закінчення групи інвалідності у позивача) до 05.06.2025 у позивача, якого було визнано обмежено придатними до військової служби у воєнний час до набрання чинності вищевказаним Законом, виник обов`язок повторно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Таким чином, суд вважає безпідставними покликання позивача відносно того, що на момент набрання чинності вищезазначеним законом, позивач був особою з інвалідністю, а станом на 05.06.2025 очікував на переосвідчення ЕКОПФО з метою встановлення або не встановлення інвалідності надалі, тому він не мав обов`язку до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Законом України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист чітко визначено, що необхідність проходження повторного медичного огляду стосується усіх громадяни України віком від 25 до 60 років (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач лише 02.10.2025 пройшов повторний медичний огляд, яким його було визнано придатним до служби. Тим самим позивач не виконав вчасно вимоги закону. Доказів того, що позивачу в подальшому встановлено (продовжено) групу інвалідності суду надано не було.
Враховуючи вищенаведене, суд не погоджується із доводами позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови.
Оскільки правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , є триваючим, позивач пройшов повторний медичний огляд лише 02.10.2025, суд дійшов висновку, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності, у строки, визначені ст.38 КУпАП, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з тим, виходячи із положень ч.2 ст.77 КАС України та закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
В ході розгляду справи судом встановлено правомірність оскаржуваного рішення, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи, на переконання суду в повній мірі підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, а відтак постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 №4/533 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 є правомірною та не підлягає скасуванню.
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, позивачу не відшкодовуються.
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправних дій та скасування рішення відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя В.М. Носач