ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2026 р. Справа№ 920/1754/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Горбасенка П.В. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 09.06.2026 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
на ухвалу Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 (повний текст складено 24.04.2026)
у справі № 920/1754/25 (суддя Короленко В.Л.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
до Комунального підприємства «Теплогарант»
про стягнення 95 431 563,73 грн.
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 у справі № 920/1754/25:
- задоволено заяву відповідача про розстрочення викання рішення;
- розстрочено виконання рішення суду від 13.04.2026 у справі №920/1754/25 на 12 місяців шляхом стягнення з Комунального підприємства «Теплогарант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 93 517 694,63 грн. основного боргу та 847 840,00 грн. судового збору рівними частинами згідно з наступним графіком:
- до 13.05.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу та 847 840,00 грн. судового збору;
- до 13.06.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.07.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.08.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.09.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.10.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.11.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.12.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.01.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.02.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.03.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.04.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу.
Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції:
- взявши до уваги наявність заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку, а також держави по відшкодуванню відповідачу різниці в тарифах, наявність у відповідача збитків унаслідок агресії Російської Федерації проти України, визнав, що розстрочення виконання рішення у даній справі не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для позивача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача;
- вказав, що відповідачем доведено, що введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного ведення відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника як комунального підприємства, що є об`єктом критичної інфраструктури який надає послуги на прикордонній території, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, визнав заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення обґрунтованою та доведеною належними доказами, ніж заперечення позивача щодо зазначеної заяви, та, з огляду на вказане, задовольнив заяву відповідача про розстрочення викання рішення (вх №1728 від 14.04.2026) та розстрочив виконання судового рішення відповідно до графіку на 12 місяців.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 у справі № 920/1754/25, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви Комунального підприємства «Теплогарант» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.04.2026 у справі № 920/1754/25.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, не повним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, недотриманням балансу інтересів сторін.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- неналежне планування господарської діяльності боржником не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної господарської діяльності Боржника не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості;
- у заяві боржник посилається на такі виняткові обставини, як «…дебіторська заборгованість мешканців перед підприємством…», «…державою не відшкодовано підприємству різниці в тарифах…», при цьому не надає доказів реалізації права на судовий захист порушених прав, а саме стягнення заборгованості за теплопостачання зі споживачів, заборгованості між вартістю економічно-обґрунтованого тарифу та вартістю фактично застосованого тарифу для населення з Держави, збитків унаслідок агресії рф проти України;
- боржником не було надано відповідних доказів, які б підтверджували складне матеріальне становище та неплатоспроможність, зокрема, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, довідки про відсутність майна (рухомого/нерухомого) у власності, тощо. Натомість, аналізуючи веб-портал використання публічних коштів «Spending» (https://spending.gov.ua/new/transactions) та електронну систему публічних закупівель «Prozorro» (https://prozorro.gov.ua/uk) можна прийти до висновку, що боржник веде активну господарську діяльність, про що свідчать рух коштів, укладені договори з контрагентами, тощо;
- сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями. Однак, боржником не було надано відповідних доказів, які б підтверджували дійсність неможливості виконання рішення по справі № 920/1754/25 через введення воєнного стану, наприклад: докази того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану;
- тяжка економічна ситуація в країні спричинена військовою агресією рф проти України носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін;
- суд першої інстанції не врахував, що згідно з положеннями Закону України від 16.11.2021 № 1882-IX «Про критичну інфраструктуру» (далі - Закон № 1882) та Переліком секторів критичної інфраструктури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 1109 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2024 № 48) «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури», апелянт є складовою паливно-енергетичного сектору країни;
- апелянт здійснює господарську діяльність з постачання природного газу по всій території України підприємствам з виробництва теплової та електричної енергії, промисловим підприємствам, бюджетним організаціям, військовим частинам, тощо, тобто відіграє важливу роль у енергетичній безпеці, соціальній стабільності та функціонуванні держави. В свою чергу, для безперебійної діяльності апелянта необхідні кошти, що складаються з витрат на закупівлю газу у видобувних компаній, оплату послуг розподілу та транспортування газу по магістральних та місцевих мережах, покриття операційних витрат компанії (зарплати, обслуговування, технічні потреби) та забезпечення фінансової стабільності для покриття непередбачених витрат та ризиків, тощо.Таким чином, розстрочення виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.04.2026 по справі № 920/1754/25 може вплинути на господарську діяльність апелянта та, як наслідок, призвести до негативних наслідків для національної безпеки країни в цілому.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 справа № 920/1754/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
З урахуванням того, що апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1754/25, а розгляд питання щодо подальшого руху апеляційної скарги відкладено до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали 11.05.2026 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
У період з 08.05.2026 по 18.05.2026 суддя Горбасенко П.В. перебував у відрядженні. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 у справі № 920/1754/25, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 920/1754/25 призначено до розгляду на 09.06.2026 об 11:10 год. 
Станом на 09.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідач представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвалу суду першої інстанції не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

29.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом, відповідно до якого просило стягнути з Комунального підприємства «Теплогарант» 95 931 563,73 грн. основного боргу за поставлений за договором постачання природного газу № 8901-ТКЕ(24)-17 від 23.09.2024, але неоплачений природній газ, а також 847 840,00 грн. судового збору.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.04.2026 у справі № 920/1754/25, позов задоволено частково, закрито провадження у справі в частині стягнення 1 913 869,10 грн., стягнуто з Комунального підприємства «Теплогарант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 93 517 694,63 грн. основного боргу, а також 847 840,00 грн. судового збору.
14.04.2026 до суду першої інстанції від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення, відповідно до якої відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду у справі № 920/1754/25 на 12 місяців рівними частинами згідно з наступним графіком: травень 2026 року - 7 793 141,22 грн.; червень 2026 року - 7 793 141,22 грн.; липень 2026 року - 7 793 141,22 грн.; серпень 2026 року - 7 793 141,22 грн.; вересень 2026 року - 7 793 141,22 грн.; жовтень 2026 року - 7 793 141,22 грн.; листопад 2026 року - 7 793 141,22 грн.; грудень 2026 року - 7 793 141,22 грн.; січень 2027 року - 7 793 141,22 грн.; лютий 2027 року - 7 793 141,22 грн.; березень 2027 року - 7 793 141,22 грн.; квітень 2027 року - 7 793 141,22 грн. та при винесення рішення врахувати об`єктивну неможливість миттєвого виконання зобов`язань через статус об`єкта критичної інфраструктури та розташування підприємства на прикордонній території.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 у справі № 920/1754/25:
- задоволено заяву відповідача про розстрочення викання рішення;
- розстрочено виконання рішення суду від 13.04.2026 у справі №920/1754/25 на 12 місяців шляхом стягнення з Комунального підприємства «Теплогарант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 93 517 694,63 грн. основного боргу та 847 840,00 грн. судового збору рівними частинами згідно з наступним графіком:
- до 13.05.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу та 847 840,00 грн. судового збору;
- до 13.06.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.07.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.08.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.09.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.10.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.11.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.12.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.01.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.02.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.03.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.04.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу,
що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.
Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).
За змістом положень ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Згідно ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Колегія суддів зазначає про те, що розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.
У поданій заяві про розстрочення відповідач обґрунтовує необхідність надання йому розстрочки наступними обставинами:
- відповідач є об`єктом критичної інфраструктури, що забезпечує послугою з теплопостачання більшу частину міста Конотоп Сумській області, що є прикордонним регіоном;
- внаслідок обстрілів, часткову зупинку економіки міста та виїзду населення, дебіторська заборгованість мешканців перед підприємством на даний час складає 55 293 300,00 грн., заборгованість бюджетних установ - 15 851 491,93 грн., інших споживачів - 7453433,38 грн. На підтвердження зазначеного відповідачем надана довідка від 14.04.2026 №238/1 про стан дебіторської заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії (а.с. 132);
- відповідно до доданих до заяви витягів з протоколів засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (а.с. 133-140) за період з 01.06.2021 по 31.12.2025 державою не відшкодовано відповідачу різницю в тарифах. Розмір зазначеного відшкодування значно перевищує розмір позовних вимог, що свідчить про наявність об`єктивних причин виникнення боргу, які не залежать від волі відповідача;
- він вживає всіх можливих заходів для погашення боргу. Так, відповідач самостійно сплачує заборгованість перед позивачем у межах раніше укладеної мирової угоди, а саме: Мирова угода у справі № 920/651/23 (за договором постачання природного газу №2536-НГТ-29 від 06.07.2021) на суму 46 839 806,40 грн.; станом на 01.04.2026 сплачено 32 527 643,25 грн. та судовий збір у сумі 744 490,28 грн.. Крім того у справі №920/505/25 (за договором постачання природного газу №6078-ТКЕ(23)-29 від 25.09.2023) відповідачем самостійно сплачено 25 340 941,90 грн. та судовий збір у сумі 304 091,31 грн.;
- згідно з чинним законодавством, запроваджено механізм щоденного перерахування 65% коштів з рахунків у казначействі безпосередньо на користь позивача, що забезпечує безперервний процес зменшення суми боргу без зупинки діяльності підприємства. На підтвердження зазначеного відповідачем надано виписки (а.с. 141-152);
- у поточному опалювальному сезоні через критичну ситуацію в енергосистемі Сумської області підприємство було змушене використовувати генератори для підтримки роботи котелень, що спричинило незаплановані витрати на пальне та критично зменшило залишок обігових коштів;
- вказане свідчить про те, що одноразове стягнення всієї суми заборгованості у даній справі призведе до повної зупинки підприємства та гуманітарної катастрофи в місті та просить розстрочити виконання рішення суду.
Позивач у поданих запереченнях просить відмовити у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення , зазначивши, що він є складовою паливно-енергетичного сектору країни, а розстрочення виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.04.2026 у справі №920/1754/25 може вплинути на господарську діяльність стягувача та, як наслідок, призвести до негативних наслідків для національної безпеки країни. На думку позивача, наведені боржником обставини не свідчать про наявність підстав, визначених у ст. 331 ГПК України для розстрочення виконання рішення Господарського суду Сумської області від 13.04.2026 у справі № 920/1754/25.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, взявши до уваги наявність заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку, а також держави по відшкодуванню відповідачу різниці в тарифах, наявність у відповідача збитків унаслідок агресії російської федерації проти України, визнав, що розстрочення виконання рішення у даній справі не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для позивача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.
Також, суд першої інстанції цілком вірно вказав, що відповідачем доведено, що введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного ведення відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника як комунального підприємства, що є об`єктом критичної інфраструктури який надає послуги на прикордонній території, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, визнав заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення обґрунтованою та доведеною належними доказами, ніж заперечення позивача щодо зазначеної заяви, та, з огляду на вказане, задовольнив заяву відповідача про розстрочення викання рішення (вх №1728 від 14.04.2026) та розстрочив виконання судового рішення відповідно до графіку на 12 місяців.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити про таке.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання строку розстрочення слід визнати, що розстрочення виконання рішення не порушить інтереси сторін, забезпечить їх баланс, буде співмірним можливості поновлення порушеного права стягувача з можливістю відповідача забезпечити таке поновлення, строк розстрочення в 12 місяців, що матиме наслідком дотримання балансу інтересів сторін і унеможливить надмірне обтяження фінансової спроможності відповідача.
Розстрочення виконання судового рішення дасть відповідачу реальну можливість без шкоди для свого фінансового стану акумулювати грошові кошти для погашення боргу перед позивачем без значного одноразового фінансового навантаження, а позивачу - можливість реального отримання грошових коштів.
При цьому колегія суддів приймає до уваги і те, що хоча чинне законодавство не містить визначення «значна сума», водночас, присуджена цій справі до стягнення ця сума вочевидь є значною, а її сплата потребує необхідності для відповідача акумулювати грошові кошти для погашення боргу перед позивачем без значного одноразового фінансового навантаження. 
При цьому, передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань та припинення своєї господарської діяльності, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів внаслідок переходу боржника у стан неплатоспроможності.
Слід окремо зауважити на тому, що за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява № 60858/00).
Колегія суддів зазначає, що у цій справі задоволення заяви відповідача та розстрочення виконання рішення не призведе до порушення прав та законних інтересів позивача, не порушить балансу інтересів обох сторін і ніяким чином не призведе до нівелювання гарантій виконання правозахисної функції держави. При цьому розстрочення виконання рішення до 13.04.2027, у тому числі зважаючи на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів сторін, жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.
Слід зауважити на тому, що розстрочення виконання рішення суду від 13.04.2026 у справі №920/1754/25 на 12 місяців до 13.04.2027 відповідає приписам ч. 5 ст. 331 ГПК України, яка встановлює, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Те, що позивач є складовою паливно-енергетичного сектору країни та здійснює господарську діяльність з постачання природного газу по всій території України підприємствам з виробництва теплової та електричної енергії, промисловим підприємствам, бюджетним організаціям, військовим частинам, в розумінні положень чинного законодавства не свідчить про неможливість розстрочення судового рішення яким на користь позивача присуджені грошові кошти.
Обставинами, які встановлені вище, спростовуються як заперечення позивача проти задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, які були подані в суді першої інстанції, так і доводи апеляційної скарги.
З огляду на вказані обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення викання рішення та розстрочення виконання рішення суду від 13.04.2026 у справі №920/1754/25 на 12 місяців шляхом стягнення з Комунального підприємства «Теплогарант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» 93 517 694,63 грн. основного боргу та 847 840,00 грн. судового збору рівними частинами згідно з наступним графіком:
- до 13.05.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу та 847 840,00 грн. судового збору;
- до 13.06.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.07.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.08.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.09.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.10.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.11.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.12.2026 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.01.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.02.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.03.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу;
- до 13.04.2027 - 7 793 141,22 грн. основного боргу.
Ухвала суду першої інстанції залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, доказів на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується з ухвалою Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 у справі № 920/1754/25, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 у справі № 920/1754/25 залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 22.04.2026 у справі № 920/1754/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

П.В. Горбасенко