ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року Справа № 925/188/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді – Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу 

за позовом приватного підприємства «Ліком», м. Київ
до товариства з обмеженою відповідальністю «Фолін» м. Черкаси про стягнення 8 307 грн. 79 коп., 

без повідомлення (виклику) учасників справи 

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулося приватне підприємство «Ліком» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фолін» (назву змінено з товариства з обмеженою відповідальністю «МДСТ Сервіс») про стягнення 5 482 грн. 68 коп. - основного бору, 1 162 грн. 33 коп. – пені, 1 502 грн. 10 коп. - річних та 1 162 грн33 коп. – інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки. 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Засідання у справі призначене на 11 год. 00 хв. 16 березня 2026 року.
Також судом було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
У зв`язку з припиненням повноважень судді Спаських Н.М., справу №925/188/26 передано на повторний автоматизований розподіл справ.
Відповідно до ст.ст. 6, 32 ГПК України вищезазначену справу 02 березня 2026 року передано на розгляд судді Васяновичу А.В.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09 березня 2026 року справу №925/188/26 прийнято до свого провадження суддею Васяновичем А.В. та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалу суду від 09 березня 2026 року було направлено відповідачу за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Небесної Сотні, буд. 41, м. Черкаси, Черкаської області.
Однак вищевказана ухвала повернулася до суду 19 березня 2026 року, у зв`язку з відсутністю одержувача за адресою місцезнаходження.
Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином вважається, що відповідач отримав ухвалу суду в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (17 березня 2026 року).
У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.
Частиною 1 статті 251 ГПК України встановлено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Тобто, в спрощеному позовному провадженні строк для подання відзиву на позов встановлено законом.
У визначені процесуальним законом строки відповідач відзиву на позов суду не подав.
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:
З матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2024 року між приватним підприємством «Ліком», (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «МДСТ Сервіс» (покупець) був укладений договір поставки №204.
22 грудня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «МДСТ Сервіс» змінило своє місцезнаходження: з адреси - 02152, м. Київ, бульв. Бучми Амвросія, буд. 10 на адресу – 18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, буд. 41 та змінило назву: з товариства з обмеженою відповідальністю «МДСТ Сервіс» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фолін» (а.с.21-23).
Пунктом 1.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставляти покупцю товари народного споживання (надалі по тексту «товари») на умовах DDP або EXW або FСА (в редакції міжнародних правил «ІНКОТЕМС» 2010 року) в залежності від узгодженого сторонами замовлення (письмового або усного), а покупець зобов`язується приймати їх та оплачувати на умовах цього договору. 
Покупець у письмовому замовленні вказує наступні обов`язкові відомості:
- порядковий номер замовлення;
- дата оформлення та надіслання замовлення;
- посада, прізвище, ім`я, по-батькові та номер телефону особи, яка підготувала замовлення;
- зазначення, що замовлення подається на підставі нього договору;
- асортимент товарів;
- кількість одиниць кожного виду асортименту товарів;
- ціна за одиницю товару та загальна вартість товарів (зазначається відповідно до прайс-листів наданих постачальником);
- тара та упаковка;
- спосіб поставки товарів та строк поставки товарів.
В замовленні можуть бути включені також й інші відомості. Замовлення підписується особою, яка її склала, а підпис такої особи скріпляється печаткою покупця. Замовлення передається по факсу, поштою або надається на руки представнику постачальника (п.1.2. договору).
Асортимент та кількість товарів визначаються сторонами та узгоджуються в замовленні з урахуванням потреб покупця в товарах та можливостей постачальника у порядку, передбаченому п. 1.1 та п 1.2 цього договору і дублюються у видаткових накладних (рахунках) на поставку. Замовлення та накладні (рахунки) є невід`ємними частинами цього договору. У разі відсутності письмового замовлення відомості, передбачені п. 1.1.та п.1.2 цього договору, зазначаються у видаткових накладних (рахунках) па поставку (п. 1.3 договору).
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до п. 2.1. договору, товари поставляються по накладним на підставі замовлень покупця на поставку. 
Товари поставляються в строки, попередньо погоджені сторонами у замовленнях на поставку, при умові повного виконання покупцем умов п. 3.2. цього договору. У разі недоплати за товари покупцем в строк, вказаний в п. 3.2. цього договору, подальша його поставка покупцю і умовою відстрочки платежу може бути припинена (п. 2.2. договору).
Згідно з п. 2.3. договору, момент виконання постачальником зобов`язання по поставці, та передача права власності на товар вважається:
- момент здачі товарів органу транспорту при самовивозі (FCA);
- момент підписання видаткової накладної, акту прийому-передачі або розписки про отримання товарів - при здачі на складі покупця (DDP) або постачальника (EXW);
- інший момент, погоджений сторонами цього договору у замовленні.
З цього моменту до покупця переходить ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товарів, відповідно до ст. 323 Цивільного кодексу України, а також відповідальність за його збереження.
Пунктами 3.1. та 3.2. встановлено, що ціни на товари та загальна сума кожної поставки вказуються в видаткових накладних (рахунках), по яким вони поставляються. За поставлені товари покупець зобов`язаний сплатити постачальнику грошові кошти протягом 14 днів з дня поставки (п. 2.3. договору) у розмірі, що зазначений у видатковій накладній (рахунку), на підставі якої (якого) поставляється товар.
Позивач за період з 17 квітня 2025 року по 22 травня 2025 року поставив відповідачу товар на загальну суму 10 483 грн. 38 коп., що підтверджується копіями видаткових накладних: 
- № НК-53105 від 17 квітня 2025 року на суму 4 824 грн. 18 коп.; 
- № НК-56037 від 24 квітня 2025 року на суму 2 109 грн. 96 коп.;
- № НК-63181 від 8 травня 2025 року на суму 2 088 грн. 54 коп.;
- № НК-63373 від 8 травня 2025 року на суму 147 грн. 36 коп.;
- № НК-70704 від 22 травня 2025 року на суму 1 313 грн. 34 коп.;
Видаткові накладні підписано сторонами (а.с. 9-11).
Водночас, свій обов`язок щодо оплати товару відповідач виконав частково, зокрема, сплатив 17 травня 2025 року позивачу 3 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку.
Також відповідачем було частково повернуто товар, що підтверджується накладними:
- №НК- 5929 від 18 квітня 2025 року на суму 1 264 грн. 86 коп.;
- №НК- 6305 від 25 квітня 2025 року на суму 428 грн. 10 коп.; 
- №НК- 8031 від 22 травня 2025 року на суму 307 грн. 86 коп.;
У зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 5 483 грн. 68 коп. боргу.
Судом враховано, що відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. 
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
З урахуванням умов п.3.2 договору, станом на момент звернення позивача до суду, строк оплати товару є таким, що настав.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного виконання своїх грошових зобов`язань за договором поставки.
Таким чином сума боргу в розмірі 5 482 грн. 68 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 4.3. договору встановлено, що за прострочення оплати поставлених товарів (п. 3.2. договору), покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми – за кожен день прострочення платежу. Сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановили, що за порушення грошового зобов`язання покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити 40 % (сорок відсотків) річних.
Відповідно до п. 4.5. договору передбачено, що сторони цього договору прийшли згоди не обмежуватись шестимісячним строком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим договором, що був передбачений ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України. За згодою сторін нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання цього договору припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено вимогу про стягнення 160 грн. 68 коп. – інфляційних втрат та 1 502 грн.10 коп. – 40% річних нарахованих за період: з 06 червня 2025 року по 10 лютого 2026 року на суму боргу в розмірі 5 482 грн. 68 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). 
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 162 грн. 33 коп. пені нарахованої за період: з 06 червня 2025 року по 10 лютого 2026 року на суму боргу.
Здійснивши перерахунок річних, неустойки та інфляційних втрат, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «LIGA 360» судом встановлено, що наданий суду розрахунок є вірним, відповідачем не спростований, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України. 
Позивач також просив суд стягнути з відповідача 6 500 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Судом враховано, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5, 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону №5076-VI).
Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Судом враховано, що 22 лютого 2026 року між позивачем (надалі-клієнт) та адвокатським об`єднанням «Армадум груп» було укладено додаткову угоду № 15 до договору №LS-75/12-12/23 про надання юридичних послуг від 12 грудня 2023 року.
Відповідно до п.1 додаткової угоди сторони домовилися, що адвокатське об`єднання надає клієнту юридичні, адвокатські та правничі послуги в розумінні положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - послуги) щодо:
1.1. підготовки та подання позовної заяви та всіх інших необхідних документів до Господарського суду Черкаської області (надалі - суд) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фолін» щодо стягнення заборгованості за договором поставки № 204 від 30 квітня 2024 року, з урахуванням усіх штрафних санкцій та індексу інфляції;
1.2. представлення інтересів клієнта в суді щодо розгляду позовної заяви, зазначеної у п. 1.1 договору.
Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили, що вартість послуг Armadum Group за виконання завдань, визначених в п. 1 додаткової угоди складає 6 500 грн. 00 грн. без ПДВ, що підлягає оплаті протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення Armadum Group рахунку.
Отже, умовами додаткової угоди було визначено фіксований розмір гонорару. 
Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її належного підписання сторонами і діє до її припинення чи повного виконання Armadum Group завдання клієнта (п.4. додаткової угоди). 
Позивач на підставі виставленого рахунку здійснив повну оплату послуг в розмірі 6 500 грн. 00 коп., що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів №47205292.
Проаналізувавши умови договору, суд дійшов висновку, що наведені в додатковій угоді послуги адвоката безпосередньо пов`язані з розглядом даної справи та є обґрунтованими.
Від відповідача не надходило до суду жодних заяв (заперечень) щодо неспівмірності витрат позивача на послуги адвоката, а також не надходило клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача.
Оскільки рішенням суду позов задоволено повністю, то судові витрати позивача в тому числі і за надання правничої допомоги на суму 6 500 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню 6 500 грн. 00 коп., витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд 
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фолін», вул. Небесної Сотні, буд. 41, м. Черкаси, Черкаської області, ідентифікаційний код 45522662 на користь приватного підприємства «Ліком», пров. Юрія Матущака, буд. 3, кв. м. Київ, ідентифікаційний код 30638249 – 5 482 грн. 68 коп. основного боргу, 1 162 грн. 33 коп. пені, 160 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 1 502 грн. 10 коп. 40% річних, 2 662 грн. 40 коп. судового збору та 6 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України. 

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України. 

Повне рішення складено 21травня 2026 року.

Суддя А.В.Васянович