УХВАЛА
12 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 911/997/25 
Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Погребняка В.Я.

перевіривши касаційну скаргу арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича 
на постанову Господарського суду Київської області від 11.12.2025 (в частині затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди)
та на постанову  Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 

у справі № 911/997/25
за заявою Головного управління ДПС у Київській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліберті бізнес альянс"
про банкрутство

В С Т А Н О В И В:
Постановою Господарського суду Київської області від 11.12.2025 серед іншого, задоволено клопотання розпорядника майна ТОВ "Ліберті бізнес альянс" арбітражного керуючого Сидорчука І.С. та визнано ТОВ "Ліберті бізнес альянс" банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Сидорчука І.С. (пункти 1, 4, 5); задоволено частково клопотання арбітражного керуючого Сидорчука І.С. про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди від 01.08.2025 №01-20/256 та від 12.11.2025 №01-20/347, затверджено звіт арбітражного керуючого Сидорчука І.С. про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання ним обов`язків (повноважень) розпорядника майна ТОВ "Ліберті бізнес альянс" у справі №911/997/25 за період із 28.04.2025 по 12.11.2025 у розмірі 72 000,00 грн., в іншій частині - відмовлено (пункти 11., 11.1); присуджено виплатити з депозитного рахунку Господарського суду Київської області за рахунок коштів, авансованих ГУ ДПС у Київській області, основну грошову винагороду арбітражному керуючому Сидорчуку І.С. у розмірі 72 000,00 грн. за виконання ним повноважень розпорядника майна у справі №911/997/25 про банкрутство ТОВ "Ліберті бізнес альянс" у період із 28.04.2025 по 12.11.2025 (пункт 12).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції арбітражний керуючий Сидорчук І.С. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Господарського суду Київської області від 11.12.2025 в частині часткового задоволення клопотання про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди від 01.08.2025 №01-20/256 та від 12.11.2025 №01-20/347 (пункт 11 резолютивної частини) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відповідне клопотання арбітражного керуючого Сидорчука І.С. задовольнити у повному обсязі, а також змінити пункт 12 даної постанови, виклавши його в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича на постанову Господарського суду Київської області від 11.12.2025 залишено без задоволення. Постанову Господарського суду Київської області від 11.12.2025 року в частині часткового задоволення клопотання арбітражного керуючого Сидорчука І.С. про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди (пункти 11,12 резолютивної частини) залишено без змін.

24.04.2026 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича на постанову Господарського суду Київської області від 11.12.2025 (в частині затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди) та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 у справі №911/997/25, в якій просить суд поновити строк на касаційне оскарження; скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а саме п.11 резолютивної частини та ухвалити нове рішення в п.11 резолютивної частини постанови Господарського суду Київської області від 11.12.2025, яким клопотання арбітражного керуючого Сидорчука І.С. від 11.07.2025 № 01- 20/226 (вх. № 6534) залишити без розгляду; затвердити звіт арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича про нарахування грошової та виплату основної винагороди за виконання ним обов`язків (повноважень) розпорядника майна ТОВ «ЛІБЕРТІ БІЗНЕС АЛЬЯНС» у справі № 911/997/25 за період із 28.04.2025 по 31.07.2025 у розмірі 72 000,00 грн; затвердити звіт арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича про нарахування грошової та виплату основної винагороди за виконання ним обов`язків (повноважень) розпорядника майна ТОВ «ЛІБЕРТІ БІЗНЕС АЛЬЯНС» у справі № 911/997/25 за період із 01.08.2025 по 12.11.2025 у розмірі 81 600,00 грн; Змінити пункт 12 постанови Господарського суду Київської області від 11.12.2025 року по справі №911/997/25, виклавши його в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду: «Виплатити з депозитного рахунку Господарського суду Київської області за рахунок коштів, авансованих Головним управлінням ДПС у Київській області, основну грошову винагороду арбітражному керуючому Сидорчуку Івану Сергійовичу у розмірі 72 000,00 грн за виконання ним повноважень розпорядника майна у справі № 911/997/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліберті бізнес альянс» у період із 28.04.2025 по 31.07.2025»; скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026.
З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Розглянувши касаційну скаргу, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича з наступних підстав.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Законодавцем у ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство. 

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на момент звернення скаржника з касаційною скаргою) у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про затвердження плану санації у справі про банкрутство, ухвали про затвердження плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство (неплатоспроможність), що підлягають оскарженню.
Наведений перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (які відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.
Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 прийнята за результатом апеляційного перегляду постанови Господарського суду Київської області від 11.12.2025 (в частині затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди за виконання обов`язків (повноважень) розпорядника майна боржника), можливість окремого касаційного оскарження якої не передбачена ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд звертає увагу скаржника на те, що самостійне/окреме оскарження не передбачено законом, а тому скарга на вказане судове рішення суду апеляційної інстанції має включатися до касаційної скарги на постанову у справі про банкрутство (неплатоспроможність), що підлягають оскарженню.

Водночас, Суд звертає увагу скаржника на те, що постанова суду першої інстанції щодо визнання ТОВ "Ліберті бізнес альянс" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції в цій частині. 
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ГПК України).
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів. Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за ст. 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010).
Відповідно до п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича на вказані судові рішення, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

Законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича на постанову Господарського суду Київської області від 11.12.2025 (в частині затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди) та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 у справі № 911/997/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, яке відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягає окремому касаційному оскарженню.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
На підставі викладеного та керуючись частинами 1, 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою арбітражного керуючого Сидорчука Івана Сергійовича на постанову Господарського суду Київської області від 11.12.2025 (в частині затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди) та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 у справі № 911/997/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.
Судді Жуков С.В.
Погребняк В.Я.