ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №640/30468/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», про визнання протиправною та скасування постанови, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29.09.2021 №1647 про накладення штрафу на Приватне акціонерне товариство «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» за порушення вимог законодавства та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є газовидобувним підприємством та здійснює діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії. На підставі постанови відповідача від 02.12.2020 №2322 та посвідчення від 20.08.2021 №512 у період з 01 по 13 вересня 2021 року включно проведено позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 13.09.2021 №454. Цим актом встановлено порушення позивачем п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов з постачання щодо здійснення господарської діяльності з постачання природного газу з дотриманням вимог пункту 1 глави 1 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи та положень п.4.1 Типового договору транспортування природного газу у частині вчасного збалансування свого портфоліо балансування. За результатами розгляду акта відповідач прийняв оскаржувану постанову, якою наклав на позивача штраф у розмірі 51000,00 грн. Позивач вважає, що не вчиняв порушення положень п.4.1 Типового договору транспортування природного газу, оскільки права та обов`язки замовника послуг транспортування виникають лише за договором транспортування, укладеним між ним та оператором газотранспортної системи, а не за Типовим договором, який є лише затвердженою формою для укладення господарського договору і сам по собі не породжує прав та обов`язків. Зазначає, що відповідач, встановивши порушення умов господарського договору, незаконно втрутився у його господарську діяльність всупереч ст.17 Закону про НКРЕКП. Стверджує про відсутність порушення п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, оскільки оскаржувана постанова не містить доказів вчинення оператором газотранспортної системи дій із врегулювання небалансів, утворених за рахунок незбалансованості портфоліо позивача. Позивач також посилається на те, що п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов містить невизначений термін «інші нормативно-правові акти та нормативні документи», що не відповідає критерію якості закону, унеможливлює однакове застосування цієї норми та надає відповідачу не обмежені чітко визначеними межами дискреційні повноваження у сфері притягнення ліцензіатів до відповідальності. Окремо зазначає, що оскаржувана постанова не містить передбачених ч.5 ст.59 Закону України «Про ринок природного газу» обов`язкових до врахування відомостей про серйозність і тривалість правопорушення, його наслідки для інтересів ринку, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а тому не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав. Зазначив, що проведення позапланової перевірки дотримання позивачем ліцензійних умов належить до виключних повноважень відповідача, а оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством. Вказав, що позивач здійснює діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії, а тому при провадженні цієї діяльності зобов`язаний дотримуватися Правил постачання природного газу, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, які регулюють ринок природного газу, зокрема п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи та п.4.1 Типового договору в частині вчасного збалансування свого портфоліо балансування. Зазначив, що позивач у січні 2020 року здійснив постачання природного газу без забезпечення своєчасної збалансованості свого портфоліо балансування, зокрема здійснив подачу природного газу до газотранспортної системи в обсягах, які перевищували необхідні для покриття відборів для забезпечення споживачів природним газом, та не вчинив дій щодо вчасного збалансування свого портфоліо балансування, що призвело до виникнення позитивного добового небалансу на суму 6852,63 тис.грн. Послався на те, що положеннями Кодексу газотранспортної системи забезпечено можливість вчасного врегулювання замовниками своїх портфоліо балансування протягом періоду балансування, а визначення конкретного розміру штрафу за виявлене порушення належить до дискреційних повноважень відповідача. Просив у задоволенні позову відмовити.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що діяльність з постачання природного газу не є виключним видом його діяльності, оскільки він здійснює також інші види діяльності, що потребують замовлення транспортних послуг в оператора газотранспортної системи, зокрема видобування та передачу природного газу до газотранспортної системи, а також купівлю-продаж природного газу як оптовий продавець та оптовий покупець. Стверджував, що на діяльність газовидобувної компанії, оптового продавця та оптового покупця, у тому числі як на замовника послуг транспортування, вимоги Ліцензійних умов не поширюються, оскільки ця діяльність не підлягає ліцензуванню. Зазначив, що ні в акті перевірки, ні в оскаржуваній постанові відповідач не послався на норму, яка визнавала б невчасне збалансування портфоліо балансування порушенням ліцензійних умов або передбачала можливість додаткової відповідальності замовника послуг транспортування, окрім тієї, що передбачена Кодексом газотранспортної системи.
Від відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, у яких зазначив, що доводи позивача є безпідставними та дублюють твердження позовної заяви. Вказав, що позивачем здійснено постачання природного газу у січні 2020 року без забезпечення своєчасної збалансованості свого портфоліо балансування, зокрема здійснено подачу природного газу до газотранспортної системи в обсягах, які перевищували необхідні для покриття відборів для забезпечення споживачів природним газом, та не вчинено дій щодо вчасного збалансування свого портфоліо балансування, що призвело до виникнення позитивного добового небалансу на суму 6852,63 тис.грн. Зазначив, що замовники послуг транспортування, у тому числі позивач, відповідають за збалансованість своїх портфоліо балансування та мають вчиняти всі необхідні заходи, спрямовані на таку збалансованість, протягом газової доби, а положеннями Кодексу газотранспортної системи забезпечено можливість вчасного врегулювання замовниками своїх портфоліо. Послався на те, що Ліцензійні умови є чинним нормативно-правовим актом, який у цій справі не оскаржується, а визначення конкретного розміру штрафу належить до дискреційних повноважень відповідача. На підтвердження своєї позиції відповідач вказав на наявність судової практики, зокрема на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 у справі №620/4944/21. Просив у задоволенні позову відмовити.
Від позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача, у якій додатково зазначив, що на його діяльність як газовидобувної компанії, оптового продавця та оптового покупця природного газу в частині, у якій він виступає замовником послуг транспортування, вимоги Ліцензійних умов не поширюються, оскільки ця діяльність не підлягає ліцензуванню. Стверджував, що небаланси, які виникли у січні 2020 року, утворилися внаслідок здійснення ним господарських операцій з видобутку, закачування та відбору природного газу з підземних сховищ газу та купівлі-продажу природного газу на віртуальній торговій точці, які не є діяльністю з постачання природного газу споживачам, а тому не регулюються Ліцензійними умовами. На думку позивача, небаланс, що виник за наслідками таких операцій, є виключно питанням господарських відносин між оператором газотранспортної системи та позивачем як замовником послуг транспортування, які регулюються господарським договором, а тому до позивача не можуть застосовуватися заходи адміністративного впливу за недотримання умов такого договору.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» – жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило.
Ухвалою судді від 10.02.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/30468/21, яка надійшла до Львівського окружного адміністративного суду у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Приватне акціонерне товариство «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 12.04.2017 №495.
03.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» укладено договір транспортування природного газу №1907000635, який відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497.
За результатами надання послуг з транспортування оператором газотранспортної системи 14.02.2020 складено та направлено позивачу акт №01-2020-1907000635 врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць січень 2020 року, у якому зафіксовано вартість придбаного у позивача природного газу як позитивний небаланс за січень 2020 року у сумі 6852632,83грн. У зв`язку з виникненням такого небалансу оператор газотранспортної системи звернувся до відповідача із зверненням від 24.11.2020 №ТОВВИХ-20-13153 про здійснення заходу державного контролю щодо недотримання позивачем як ліцензіатом Ліцензійних умов з постачання природного газу.
На підставі постанови відповідача від 02.12.2020 №2322 «Про проведення позапланових виїзних перевірок дотримання вимог законодавства та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу суб`єктами господарювання» та посвідчення від 20.08.2021 №512 у період з 01 по 13 вересня 2021 року включно відповідач провів позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої склав акт від 13.09.2021 №454.
Актом перевірки встановлено порушення позивачем п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов з постачання щодо здійснення господарської діяльності з постачання природного газу з дотриманням вимог Правил постачання природного газу, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, які регулюють ринок природного газу, зокрема вимог п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою відповідача від 30.09.2015 №2493, та положень п.4.1 Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою відповідача від 30.09.2015 №2497, у частині вчасного збалансування свого портфоліо балансування. Не погоджуючись із висновками акта, позивач направив відповідачу письмові заперечення від 13.09.2021 №17-173.1.
За результатами розгляду акта перевірки відповідач прийняв постанову від 29.09.2021 №1647, якою наклав на позивача штраф у розмірі 51000,00 грн за порушення вимог законодавства та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу. Копію постанови позивач отримав 04.10.2021.
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваної постанови відповідача критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення регулює Закон України від 22.09.2016 №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі Закон №1540-VIII).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №1540-VIII Регулятор є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.
Частинами 1-3 ст.19 Закону №1540-VIII передбачено, що Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.
Згідно з ч.1 ст.22 Закону №1540-VIII за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, Регулятор може застосовувати санкції, зокрема накладення штрафу.
Відповідно до п.5 ч.4 ст.59 Закону України від 09.04.2015 №329-VIII «Про ринок природного газу» (далі Закон №329-VIII) за порушення суб`єктами ринку природного газу ліцензійних умов до них застосовується санкція у вигляді штрафу. Згідно з ч.5 ст.59 цього Закону рішення про застосування санкцій за порушення законодавства на ринку природного газу приймаються Регулятором з урахуванням серйозності, тривалості і наслідків відповідного порушення.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16.02.2017 №201 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності на ринку природного газу, складовою яких є Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з постачання природного газу (далі Ліцензійні умови).
Пунктом 1.2 Ліцензійних умов визначено, що Ліцензійні умови є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з постачання природного газу.
Згідно з п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов ліцензіат при провадженні ліцензованої діяльності зобов`язаний здійснювати господарську діяльність з постачання природного газу з дотриманням вимог Правил постачання природного газу, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, які регулюють ринок природного газу.
Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2493 (далі Кодекс ГТС), є регламентом функціонування газотранспортної системи України. Згідно з п.3 глави 1 розділу I Кодексу ГТС дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України, у тому числі на газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.
Відповідно до п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС замовники послуг транспортування відповідають за збалансованість своїх портфоліо балансування протягом періоду балансування для мінімізації потреб оператора газотранспортної системи у вчиненні дій із врегулювання небалансів, передбачених цим Кодексом. Періодом балансування є газова доба.
Положеннями п.4.1 розділу IV Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497 (далі Типовий договір), визначено, що замовник зобов`язаний, зокрема, вчасно збалансовувати своє портфоліо балансування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
У даній справі мали місце наступні обставини: за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки відповідач установив, що позивач у січні 2020 року допустив виникнення позитивного добового небалансу природного газу, не забезпечивши своєчасної збалансованості свого портфоліо балансування, та кваліфікував такі дії як порушення п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов у частині недотримання вимог п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС та п.4.1 Типового договору, за що оскаржуваною постановою наклав на позивача штраф у розмірі 51000,00 грн.
Ключовими питаннями, які постали перед судом у цій справі, є те, чи поширюються на позивача як на замовника послуг транспортування вимоги Ліцензійних умов у частині обов`язку вчасно збалансовувати своє портфоліо балансування; чи правомірно відповідач кваліфікував невчасне збалансування портфоліо балансування як порушення Ліцензійних умов; та чи відповідає розмір накладеного штрафу принципу пропорційності.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що обов`язок замовника послуг транспортування вчасно збалансовувати своє портфоліо балансування закріплений як п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС, так і п.4.1 розділу IV Типового договору. При цьому Кодекс ГТС поширює свою дію на всіх суб`єктів ринку природного газу, у тому числі на постачальників, які одночасно виступають замовниками послуг транспортування. Постачання природного газу є ліцензованим видом діяльності, а отже при його провадженні позивач як ліцензіат зобов`язаний дотримуватися не лише Правил постачання природного газу, а й інших нормативно-правових актів та нормативних документів, які регулюють ринок природного газу, у тому числі Кодексу ГТС, на що прямо вказує п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов.
Суд відхиляє посилання позивача на те, що небаланси, які виникли у січні 2020 року, утворилися виключно внаслідок його неліцензованої діяльності з видобутку, закачування та відбору природного газу з підземних сховищ і купівлі-продажу природного газу на віртуальній торговій точці, а тому не пов`язані з постачанням природного газу споживачам. Портфоліо балансування у розумінні п.5 глави 1 розділу I Кодексу ГТС становить сукупність усіх подач та відборів замовника послуг транспортування і не поділяється на ту частину, що формується ліцензованою діяльністю, та ту, що формується іншими операціями. Замовник послуг транспортування, який одночасно є ліцензіатом з постачання природного газу, відповідає за збалансованість свого єдиного портфоліо балансування в цілому, а виникнення позитивного небалансу свідчить про невиконання ним обов`язку, передбаченого п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС, незалежно від того, якими саме господарськими операціями зумовлено перевищення подач над відборами.
Доводи позивача про те, що відповідач, встановивши порушення умов договору транспортування, незаконно втрутився у його господарську діяльність, є безпідставними. Відповідач установив порушення позивачем саме Ліцензійних умов, дотримання яких забезпечується державним контролем Регулятора, а не застосував до позивача заходи відповідальності за невиконання господарського зобов`язання перед оператором газотранспортної системи. Те, що обов`язок вчасно збалансовувати портфоліо балансування одночасно відтворений в укладеному між позивачем та оператором газотранспортної системи договорі транспортування, не змінює нормативного характеру цього обов`язку, оскільки він установлений п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС, а п.4.1 Типового договору є нормативним відображенням цього обов`язку, обов`язковим для застосування при укладенні відповідних договорів. Наявність господарсько-правової відповідальності замовника перед оператором газотранспортної системи у вигляді обов`язку оплатити вартість небалансу не виключає публічно-правової відповідальності ліцензіата за порушення Ліцензійних умов, оскільки ці види відповідальності мають різну правову природу та різні підстави застосування.
Суд відхиляє посилання позивача на те, що п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов містить невизначений термін «інші нормативно-правові акти та нормативні документи», а тому не відповідає критерію якості закону. У цій справі позивачу інкриміновано недотримання не будь-яких невизначених актів, а конкретної норми – п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС, який є чинним нормативно-правовим актом, оприлюдненим у встановленому порядку, доступним для позивача та таким, наслідки застосування якого позивач як професійний учасник ринку природного газу міг передбачити. Ліцензійні умови є чинним нормативно-правовим актом, який у цій справі позивачем не оскаржується, а законність нормативно-правового акта презюмується доти, доки його не визнано протиправним у встановленому порядку.
Доводи позивача про те, що він був позбавлений можливості збалансувати своє портфоліо балансування протягом газової доби, оскільки інформацію про небаланс отримує лише наступної газової доби, не спростовують висновків відповідача. Положеннями Кодексу ГТС, зокрема главами 2 та 3 розділу XIV, забезпечено можливість вчасного врегулювання замовниками послуг транспортування своїх портфоліо балансування протягом періоду балансування шляхом подання реномінацій, купівлі-продажу обсягів природного газу на віртуальній торговій точці з поданням торгових сповіщень, закачування або відбору обсягів газу з підземних сховищ газу. Позивач, отримавши ліцензію на постачання природного газу та уклавши договір транспортування, мав врахувати наявний механізм балансування та вчиняти дії, спрямовані на своєчасну збалансованість свого портфоліо, чого ним зроблено не було.
Аналогічного підходу до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин дотримується Верховний Суд. Так, у постанові від 07.11.2024 у справі №120/13093/23 Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій у справі за позовом постачальника природного газу до відповідача про скасування постанови про накладення штрафу, відхилив доводи позивача про неможливість збалансування портфоліо балансування в межах газової доби та погодився з висновком про те, що ліцензіат мав врахувати такий механізм при отриманні ліцензії на постачання природного газу, а недотримання п.1 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС та п.4.1 Типового договору у частині вчасного збалансування свого портфоліо балансування є порушенням п.2.1 Ліцензійних умов. Цією ж постановою Верховний Суд сформулював правову позицію щодо застосування принципу пропорційності між порушенням і покаранням, вказавши, що розмір штрафу має відповідати ступеню тяжкості правопорушення та забезпечувати баланс між негативними наслідками для суб`єкта господарювання та цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, при накладенні санкцій обов`язково має враховуватися поведінка суб`єкта господарювання, обставини правопорушення та його наслідки, а застосування санкції має бути ефективним та забезпечувати стримуючий вплив для запобігання порушенням надалі.
Беручи до уваги сформовану судову практику Верховного Суду, суд також зважає на те, що визначення конкретного розміру штрафної санкції за порушення у сферах енергетики та комунальних послуг у межах діапазону, встановленого законом, належить до дискреційних повноважень відповідача. Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №480/2675/20, на яку відповідач послався у відзиві, та полягає в тому, що в разі виявлення за результатами проведеної у встановленому порядку перевірки порушення у діяльності суб`єкта господарювання вирішення питання про визначення конкретного розміру санкцій з урахуванням вимог законодавства та встановлених судами обставин справи є дискреційним повноваженням відповідача.
Перевіряючи дотримання відповідачем принципу пропорційності, суд враховує, що відповідно до п.5 ч.4 ст.59 Закону №329-VIII за порушення ліцензійних умов передбачено санкцію у вигляді штрафу у межах, що дають Регулятору можливість визначити його конкретний розмір залежно від обставин порушення. Накладений на позивача штраф у розмірі 51000,00 грн є значно меншим за максимально можливий розмір санкції, співмірний характеру та наслідкам встановленого порушення, а обставин, які б свідчили про необґрунтованість штрафу або його надмірний тягар для позивача, судом не встановлено.
Посилання позивача на те, що оскаржувана постанова не містить відомостей про серйозність, тривалість та наслідки правопорушення, спростовуються змістом матеріалів справи, з яких вбачається, що відповідач при прийнятті постанови виходив із встановлених актом перевірки фактичних обставин виникнення позитивного добового небалансу та його обсягу. Доводи позивача про зворотнє зводяться до незгоди з оцінкою встановлених відповідачем обставин і не спростовують висновків суду.
Висновки, на які посилається позивач, про господарсько-правову природу відносин з врегулювання небалансів між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування, сформульовані у практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду спорів про стягнення вартості небалансів, не є релевантними для обставин справи, що розглядається, оскільки такі висновки викладені за іншого предмета спору, а саме щодо цивільно-правових зобов`язань сторін договору транспортування, тоді як предметом цього спору є правомірність застосування відповідачем як суб`єктом владних повноважень публічно-правової санкції за порушення Ліцензійних умов.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить висновку, що відповідач довів правомірність оскаржуваної постанови, тоді як позивач не спростував факту допущеного ним порушення Ліцензійних умов.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що оскаржувана постанова відповідача від 29.09.2021 №1647 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та пропорційно, тобто з дотриманням критеріїв, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому підстави для її скасування відсутні.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд вважає, що в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови – слід відмовити.
Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.