Провадження №	2/447/300/26 	
Справа №	447/3504/25 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне) 
03.06.2026 м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,
за участю: секретаря судового засідання Стемпель А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом: Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»,
до відповідача: ОСОБА_1 ,
про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

за участю:
представник позивача: не з`явився;
відповідач: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулося до Миколаївського районного суду львівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №7835096695 від 01.12.2020 року в сумі 62 683,29 гривень.
Ухвалою суду від 20.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 09.12.2026 року.
В судове засідання 09.12.2026 учасники справи не з`явились. Позивач подав клопотання, у якому просив суд проводити розгляд справи без участі представника АТ "ТАСКОМБАНК".
Відповідачка причин неявки в судове засідання не повідомила, відомості про вручення їй ухвали суду про відкриття провадження у справі, станом на дату судового засідання, до суду не повернулись.
Надалі, у зв`язку із неявкою відповідачки в судові засідання, розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє на 29.05.2026.
В судове засідання 29.05.2026 учасники справи не з`явились, хоча про дату та час проведення судового засідання повідомлялися у встановленому процесуальним законом порядку. Відповідачка причин неявки не повідомила.
Відповідно до положень ст.128 ЦПК України, законодавець визначив, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку про виклик до суду на 27.01.2026, відповідачка отримала - 21.01.2026, а отже була обізнана про розгляд справи. 
Крім того, виклик відповідачки в судове засідання додатково здійснювався шляхом надсилання повісток у формі SMS-повідомлення на її мобільний номер телефону, який зазначено в матеріалах справи, а також шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті «Судова влада України».
Суд також приймає до уваги те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).
У своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.
Однак, в жодне із призначених судом судових засідань, відповідачка не з`явилась, причини неявки суду, не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до норм ч.ч.1,3,4 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною 1 статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи той факт, що відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання неодноразово не з`явилася та не повідомила причин неявки, відзив на позов не подала, а представник позивача у поданих до суду клопотаннях зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи №447/3504/25 та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 29.05.2026 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч.6 ст.259 ЦПК України і ч.5 ст.268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату складення повного судового рішення.

Правова позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7835096695. Договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався, підписавши договір) складають єдиний кредитний договір. 
На підставі договору про відступлення права вимоги №171221, укладеного 17.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та акціонерним товариством «ТаскомБанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені договором. 
Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №171221 від 17.12.2021 року, АТ «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 62 683,29 гривень, з яких 9009,07 гривень заборгованість за тілом кредиту, 0,73 гривень заборгованість по річним процентам, 56 673,49 гривень заборгованість по щомісячним процентам.

Правова позиція відповідача.
Відповідачка не скористалася своїм процесуальним правом, відзив на позовну заяву не подала.

Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 01.12.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 7835096695. Згідно п.1.1. даного договору кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позивальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту, згідно п.1.2 договору становить 51598,20грн. Строк кредиту 36 місяців. Позичальник, згідно п.1.3 договору зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту №5096695, який є невід`ємною частиною цього договору. 
Відповідно п.2.2 кредитного договору, цей договір, паспорт кредиту №5096695, умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» (редакція від 04.05.2020 року) складають єдиний кредитний договір. Позичальник, підписавши цей договір підтверджує, що свій примірник цього договору він отримав.
Згідно п.1.4 кредитного договору, позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів та за наступними реквізитами: ТОВ «ФК» «ЦФР» - кошти в сумі 38299,70 грн, в якості погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором №2884732842 від 02.06.2020; ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - кошти в сумі 13098,50грн, в якості оплати страхового платежу за договором страхування №7835096695-С від 01.12.2020; ТОВ «ЦФР» - кошти в сумі 200,00грн, в якості оплати за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT. UA, SU7835096695 від 01.12.2020.
Згідно з паспортом кредиту від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» №5096695 від 01.12.2020 року, ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 51 598,20 гривень строком на 36 місяців, процентна ставка при наданні кредиту 0,00% від суми кредиту в розмірі 0,00 гривень, щомісячні проценти 1,50 % від суми кредиту згідно з графіком платежів, річні проценти загальні 0,01% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів, загальні витрати за кредитом становлять 27871,44 гривень, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користуванням кредитом 79 469,64 гривень, реальна річна процентна ставка 35.24% річних.
Відповідно до п.6 паспорту кредиту, позичальник зобов`язаний був здійснювати повернення кредитних коштів із врахуванням нарахованих річних та щомісячних відсотків, шляхом сплати щомісячних платежів у строк до 01.12.2023.
Отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором №5096695 підтверджується бухгалтерською довідкою від 01.12.2020, витягом з реєстру оплачених страховок ПАТ СГ «ТАС» від 01.12.2020, витягом з реєстру оплачених послуг ТОВ «Саппорт.юа» від 01.12.2020, виписками по особовому рахунку за період з 01.12.2020 по 20.10.2025.
17.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТаскомБанк» укладено договір про відступлення права вимоги №171221, згідно з п. 2.1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до п.2.2. сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору.
Із витягу з Реєстру прави вимог до договору факторингу №171221 від 17.12.2021 року , вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за договором від 01.12.2020 року №7835096695 у розмірі 51 598,20 гривень.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором від 01.12.2020 року №7835096695, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.10.2025 становить 62 683,29 гривень, з яких 9 009,07 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 0,73 гривень заборгованість за відсотками, 53 673,49 гривень - заборгованість по щомісячним процентам.

Оцінка суду.
Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання на підставі договору кредиту, які регулюються ЦК України.
За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Так, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як визначено ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Окрім того, спірні правовідносини регулюються нормами Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».
Зокрема, норми Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», визначають правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.
Так, згідно ч.2 ст.16 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», до складу електронних довірчих послуг входять: створення, перевірка та підтвердження удосконаленого електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката автентифікації веб-сайту; формування, перевірка та підтвердження електронної позначки часу; реєстрована електронна доставка; зберігання удосконалених електронних підписів, печаток, електронних позначок часу та сертифікатів, пов`язаних з цими послугами. Кожна послуга, що входить до складу електронних довірчих послуг, може надаватися окремо або в сукупності.
Положеннями ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Також, відповідно до ч.ч.12-13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно положень ст.ст.3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено зміст кредитного договору. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.
Відповідно до статті 1056-1 розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із положеннями ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Згідно положень ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно змісту ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Згідно із положеннями ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено та відповідачкою не спростовано, що відповідно до кредитного договору №7835096695 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (кредитодавець) надало відповідачу ОСОБА_1 (позичальник) кошти в сумі 51 598,20 грн. перерахувавши їх за наступними реквізитами: ТОВ «ФК» «ЦФР» - кошти в сумі 38299,70 грн, в якості погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором №2884732842 від 02.06.2020; ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - кошти в сумі 13098,50грн, в якості оплати страхового платежу за договором страхування №7835096695-С від 01.12.2020; ТОВ «ЦФР» - кошти в сумі 200,00грн, в якості оплати за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT. UA, SU7835096695 від 01.12.2020.
Згідно умов кредитного договору №7835096695 від 01.12.2020 та паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5096695, строк кредиту становить 36 місяців, розмір процентної ставки при наданні кредиту щомісячні проценти 1.50 % від суми кредиту, річні проценти 0.01% від суми боргу за договором. Відповідно до п.6 паспорту кредиту, позичальник зобов`язаний був здійснювати повернення кредитних коштів із врахуванням нарахованих річних та щомісячних відсотків, шляхом сплати щомісячних платежів у строк до 01.12.2023.
Однак відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором, належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, відсотки за користування кредитними коштами не сплатила.
Також судом встановлено, що у зобов`язанні за вказаним договором укладеним між ТОВ ФК «ЦФР» та відповідачкою відбулась заміна кредитора внаслідок належного відступлення права вимоги від ТОВ ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк».
Із витягу з Реєстру прави вимог до договору факторингу №171221 від 17.12.2021 року, вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за договором від 01.12.2020 року №7835096695 у розмірі 51 598,20 гривень.
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору №7835096695 від 01.12.2020, заборгованість позичальника становить 62 683,29 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) становить 9 009,07грн; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 53 673,49грн та заборгованість по річним процентам (в т.ч.прострочена )- 0.73грн. 
Відповідачкою не було надано суду власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення нею кредиту в повному обсязі чи сплати відсотків, та спростовують правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості.
Відтак суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати.
Згідно з ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Враховуючи, що позов задоволено повністю, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40грн.
Керуючись статями 10-13,49,76-81,141,247,258,259,263-265,268,280,282,289,354,355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" заборгованість за кредитним договором № 7835096695 від 01.12.2020 в сумі 62 683,29 грн., з яких: 9 009,07грн. - заборгованість за тілом кредиту, 0,73 грн. - заборгованість за річними відсотками, 53 673,49 грн. - заборгованість по щомісячним процентам.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" судовий збір в сумі 2 422,40грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю АТ «ТАСКОМБАНК», код ЄДРПОУ 09806443, адреса місця знаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ;
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 03.06.2026.

Суддя Роман ДЖУС