1	Справа № 335/1846/26  2/335/1643/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2026 через систему «Електронний суд» до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до відповідача ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №8374642439 від 03.04.2020 та договором №002/646772-СК від 31.05.2019 у загальній сумі 26 016,55 грн., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.04.2020 між ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 8374642439, ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало та надало їй кредит в сумі 16 292,80 грн., строк кредитування 24 місяці.
Крім того, 31.05.2019 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/6467272-СК.
20.09.2021 було укладено договір № 200921 відповідно до якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" відступило на користь АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТАСКОМБАНК" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8374642439. 
21.12.2023 було укладено договір № НІ/11/13-Ф відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТАСКОМБАНК" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 8374642439. 
21.12.2023 було укладено договір № НІ/11/14-Ф відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТАСКОМБАНК" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 002/6467272-CK.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість в розмірі 26 016,55 грн., з яких за договором №8374642439 від 03.04.2020 року: заборгованість за тілом кредиту-12 561,59 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги- 1 800,80 грн; заборгованість за комісіями 7 040,25 грн.; за договором №002/6467272-СК від 31.05.2019: заборгованість за тілом кредиту 3 000,00 грн., заборгованість на дату відступлення права вимоги 1 613,91 грн.
Ухвалою судді від 27.02.2026 позовну заяву ТОВ «Коллект центр» прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторонам надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання з повідомленням сторін.
26.03.2026 через електронну систему «Електронний суд» від представника відповідача- адвоката Бойко О.В. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволення посилаючись на наступне. 31.05.2019 між АТ "Таскомбанк" та відповідачем було укладено заяву договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6467272-CK (надалі – Договір № 002/6467272-CK), а також підписано паспорт споживчого кредиту за картою «Велика п`ятірка», копії яких наявні у матеріалах справи. Відповідач факт щодо отримання платіжної картки: назва «Кредитна картка Велика п`ятірка», тип: кредитка, Mastercard world миттєва з сумою кредитного ліміту – 1 000,00 грн. підтверджує та не заперечує. Крім того, наголошує, що отримав від позивача платіжну карту з кредитним лімітом 1 000,00 грн, а не 3 000,00 грн як стверджує сам позивач. Відтак, належних та допустимих доказів надання відповідачу платіжної карти з кредитним лімітом 3 000,00 грн. матеріали справи не містять. Таким чином, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення начебто наявної заборгованості у розмірі 3 000,00 грн є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, позивач самостійно з порушенням норм проведення розрахунку, здійснив розрахунок процентів за користування кредитом за Договором № 002/6467272-CK на дату відступлення права вимоги, тобто 21.12.2023. тому такий розрахунок є безпідставним та не правомірним, оскільки строк кредитування за умовами Договору № 002/6467272-CK становив 12 місяців. Представник вважає, що розрахунок процентів за користування кредитом за Договором № 002/6467272-CK мав бути виконаний позивачем за період у 12 місяців, тобто з 31.05.2019 по 31.05.2020 (включно). Відповідач вважає, що з огляду на погоджені сторонами умови Договору № 002/6467272-CK у позивача відсутні підстави для нарахування процентів після спливу 12 місячного строку кредитування, тобто після 31.05.2020 – фактично за межами строку кредитування, а їх нарахування позивачем у розмірі 1 613,91 грн. є неправомірним. Крім того, відповідачем не оспорюється, що 03.04.2020 між ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 8374642439. Однак вважає, що розрахунок заборгованості є безпідставним та не правомірним, оскільки у позивача відсутні підстави для нарахування процентів після спливу 24 місячного строку кредитування, тобто фактично за межами строку кредитування, а їх нарахування позивачем у розмірі 3 414,71грн є неправомірним. Щодо наданого позивачем розрахунку комісії за надання відповідачу кредиту, остання вважає за необхідне зазначити те, що умовами Кредитного договору № 8374642439 взагалі не передбачено обов`язку щодо її сплати. В той же час, відповідач вважає за необхідне зазначити, що на спірні правовідносини за Кредитним договором № 8374642439 поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», адже за цим договором позичальнику надано споживчий кредит. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», (далі Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. З огляду на викладене, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення з неї комісій за надання кредиту у розмірі 3 414,71 грн. не підлягають задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу зазначено, враховуючи категорії справи, а також беручи до уваги принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) на думку відповідача розумним та обґрунтованим розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу є сума не більша ніж 1 500,00 грн - 2 000,00 грн.
27.03.2026 через електронну систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування зазначено, що підписанням Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/6467272-CK (далі – Кредитний договір № 002/6467272-CK) позичальник, ознайомилась з Публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами ТАСКОМБАНКу, просить відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну картку з назвою «Кредитна картка Велика п`ятірка», тип: Кредитка, MasterCard World миттєва, сума бажаного кредитного ліміту 1 000 грн (розділ «Мета та характер майбутніх ділових відносин з АТ «ТАСКОМБАНК»). Так, згідно вказаного Паспорту споживчого кредиту встановлено розмір кредитного ліміту від 0 грн до 100 000 грн. (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит), строк ліміту/кредиту 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Пільгова процентна ставка 0,00001%, базова процентна ставка 43,2% річних. Реальна річна процентна ставка 44,70%. Зазначив, що вказаний Паспорт споживчого кредиту містить умови кредитування за карткою «Велика П`ятірка», як і сам Договір, та підписано його було відповідачем в день укладення Кредитного договору №002/6467272-CK, тобто він відображав дійсні на момент його укладення умови кредитування та є невід`ємною частиною Кредитного договору №002/6467272-CK. При цьому, правова природа спірних правовідносин полягає у функціонуванні відновлювальної кредитної лінії, в межах якої розмір доступного кредитного ресурсу не є статичним та може змінюватися, а також допускає виникнення додаткових зобов`язань у разі перевищення встановленого ліміту. Щодо кредитного договору №8374642439 від 03.04.2020, то умовами кредитного договору є: Сума кредиту – 16 292,80 грн, строк, на який надається кредит – 24 місяці (п.1.2 Договору). Згідно із п.1.3 Договору позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 4642439, який є невід`ємною частиною договору. У матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4642439 від 03.04.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Тобто, відповідач власноручним підписом підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами кредитного договору, розуміє їх та усвідомлює наслідки неналежного їх виконання. Матеріали справи містять виписки по рахунку відповідача, відкритого відповідно до умов Кредитного договору № 002/6467272-CK, з якої вбачається рух коштів по рахунку, який є підтвердженням активного користування відповідачем кредитними коштами. Представник позивача заперечує щодо доводів відповідача щодо неправомірності нарахування процентів за Договором № 002/6467272-CK від 31.05.2019 після спливу 12-місячного строку кредитування, вважає, що вони базуються на неправильному тлумаченні умов укладеного договору. Крім того, відповідач не заперечує факту користування кредитними коштами та не надає жодних доказів повного погашення заборгованості у межах первісного строку кредитування. Навпаки, матеріали справи, зокрема виписки по рахунку, свідчать про наявність непогашеної заборгованості та подальше нарахування процентів відповідно до умов договору.
У судовому засіданні 29.04.2026 представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив . 
В судовому засіданні представник відповідача Бойко О.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог. 
Під час судового засідання 29.04.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення. В судовому засіданні оголошено перерву до 04.05.2026 року
У судове засідання 04.05.2026 учасники процесу не з`явилися.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 03.04.2020 між ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 8374642439, за яким позикодавець надав відповідачу кредит в сумі 16 292,80 грн.
Згідно п. 4 Договору, строк на який надається кредит 24 місяці.
Відповідно до п. 5 Договору, розмір щомісячних процентів становить 2,99 %, реальна річна процентна ставка 87,76%.
Відповідно до п.7 Договору наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором: пеня подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення платежу- за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів.; штраф у разі прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник за кожний календарний місяць, протягом якого було допущене таке прострочення, сплачує штраф: у разі прострочення від 7 до 30 днів включно-100,00 грн.; у разі прострочення від 31 дня до 60 днів включно- у розмірі 150,00 грн; у разі прострочення від 61 дня до 90 днів включно- у розмірі 250,00 грн; у разі прострочення понад 90 днів у розмірі 350,00 грн.
ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором №8374642439 виконало, та надало їй кредит в сумі 16 292,80 грн, що підтверджується виписками по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_1 за період з 03.04.2020 по 21.12.2023.
20.09.2021 було укладено договір №200921 відповідно до якого ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» відступило на користь АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8374642439.
23.12.2023 між ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (клієнт) та АТ «ТАСКОМБАНК» (фактор) було укладено договір факторингу №НІ/11/13-Ф, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 18 421 325,99 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (п. 3.3.). Право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників Сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 571 61,11 грн. (п. 3.1.).
На виконання вимог п. 3.1. вказаного договору факторингу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сплатило ТОВ «ТАСКОМБАНК» 571 61,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0403670000 від 20.12.2023 року.
Відповідно до Акту приймання-передавання реєстру боржників, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 1977.
Згідно з реєстром боржників (Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/13-Ф від 21.12.2023 року) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8374642439 від 03.04.2020 в розмірі 21 402,64 грн., з яких: 16 292,80 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1 800,80 грн. заборгованість по процентам; 7 040,25 грн. заборгованість з комісії.
Після набуття позивачем права вимоги за кредитним договором №8374642439 жодних нарахувань не здійснювалося.
З розрахунку заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості за договором №8374642439 складає 21 402,64 грн., з яких: 16 292,80 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1 800,80 грн. заборгованість по процентам; 7 040,25 грн. заборгованість з комісії.
Щодо стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»
Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Відтак, суд доходить висновку щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 7 040,25 грн.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Крім того, 31.05.2019 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/6467272-СК, у формі відкриття кредитної лінії, шляхом укладення в письмовій формі з особистим підписом останньої.
Відповідно до договору сторони погодили наступні умови: тип кредиту кредитна лінія; сума кредиту від 0 до 100 000,00 грн; валюта гривня; строк 12 місяців з автоматичною пролонгацією; тип процентної ставки фіксована; пільгова процентна ставка 0,00001 %; базова процентна ставка 43,2 % річних.
Згідно з заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/6467272-СК на ім`я ОСОБА_1 було оформлено платіжну картку № НОМЕР_2 , операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.
Згідно з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_3 відкритого на ім`я ОСОБА_1 за період з 31.05.2019 по 21.12.2023 вбачається рух коштів.
21.12.2023 було укладено договір № НІ/11/14-Ф відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТАСКОМБАНК" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 002/6467272-CK.
Згідно з п. 2.1. договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 2.2. договору факторингу, фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі фактором у клієнта прав вимоги та набуття фактором прав вимоги на борг.
Згідно з п. 2.3. договору факторингу, відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно з додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1 цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 3.1. договору факторингу, фактор зобов`язаний в день укладення сторонами цього договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі 571 061,11 грн. на банківський рахунок клієнта, код банку 339500, код за ЄДРПОУ 09806443.
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/13-Ф від 21 грудня 2023 року АТ «Таскомбанк» передав, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло реєстр боржників кількістю 1979 після чого, з урахуванням пункту 2.1. договору факторингу № HI/11/13-Ф від «21» грудня 2023 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів.
Згідно з платіжною інструкцією № 0403670000 від 21.12.2023 ТОВ «Коллект Центр» здійснив платіж на користь АТ «Таскомбанк» згідно з договором факторингу № НІ/11/13-Ф від 21 грудня 2023 року у сумі 571 061,11 грн.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/13-Ф від 21 грудня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 4 613,91 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості за договором №002/6467272-СК складає 4 613,91 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 3 000,00 грн; заборгованість за відсотками 1 613,91 грн.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за договором №002/6467272-СК від 31.05.2019 з АТ «Таскомбанк», з 01.06.2020 по 21.12.2023 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між АТ «Таскомбанк» та відповідачем договору про споживчий кредит, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а остання зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі до 31.05.2020. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за кредитним договором №002/6467272-СК від 31.05.2019 суду не надано.
При цьому, Правила надання грошових коштів у позику передбачають два види подовження строку користування позикою пролонгація та автопролонгація.
В загальному вигляді, пролонгація передбачає вчинення позичальником активних дій, спрямованих на продовження строку кредитування, зокрема оформлення пролонгації у особистому кабінеті, перерахування коштів на рахунок товариства.
При пролонгації товариством нараховуються проценти на умовах, обраних Позичальником для здійснення певного виду Пролонгації.
Водночас автопролонгація не передбачає активних дій з боку позичальника.
Укладений договір не містить умов та порядку пролонгації/автопролонгації, а Правила, надані позивачем не підписані відповідачем, тому суд не бере до уваги як доказ наявності договірних умов автопролонгації, оскільки позивачем не доведено, що вони є складовою договору, а саме те, що вони існували саме в такій редакції у день підписання відповідачем договору позики, і відповідач розумів, що саме ці Правила він мав на увазі, підписуючи договір позики.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (постанова від 05.04.2023) вказує, що у випадку порушення позичальником обов`язку з повернення кредиту, регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Тобто, регулятивна норма статті 1048 ЦК України переходить в охоронну статтю 625 ЦК України, які не можуть бути застосовані одночасно. У свою чергу стаття 625 ЦК України визначає міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за договором, укладеним 31.05.2019 з АТ «Таскомбанк» до 31.05.2020, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17.
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Коллект Центр», як правонаступника АТ «Таскомбанк», вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період 01.06.2020 по 21.12.2023, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
З урахуванням викладеного, оскільки відповідач умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» за договором №8374642439 від 03.04.2020 року у розмірі 14 362,39 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 561,59 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 1 800,80 грн; за договором №002/6467272-СК від 31.05.2019 у розмірі 3 806,96 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3 000,00 грн., заборгованість за відсотками 1076,00 грн (89,7 *12 місяців), а всього стягнути 18 436,79 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Позивачем до позовної заяви на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання правової допомоги № 566 від 01.01.2026; витяг з Акту № 18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
01 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Пунктом 4.3 договору про надання правової допомоги передбачено, що факт надання послуг за договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги, який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога.
01.01.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» підписано заявку на надання юридичної допомоги № 566 за умовами якої адвокатське об`єднання здійснює правові (юридичні) послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 2 години, вартість 4 000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години, вартість 9 000 грн.
З Витягу з Акту № 18 про надання юридичної допомоги, який складено 30.01.2026, вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» походили надання наступних правових послуг адвокатським об`єднанням клієнту: надання усної консультації з вивченням документів 2 години, вартість 4 000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години, вартість 12000 грн.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Зазначена адвокатом в Акті № 18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 вартість послуги з надання усної консультації з вивчення документів у розмірі 4 000 грн. та послуги зі складання позовної заяви про стягнення боргу у сумі 9 000 грн. є необґрунтованою та не пропорційною до предмета спору, ураховуючи критерії дійсності та необхідності витрат у зазначеному розмірі.
Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності), необхідного часу виконання робіт, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у зв`язку з неспівмірністю, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. не відповідають критерію необхідності, виправданості, не є співмірними складності даної справи, тому приходить до висновку про доведеність ТОВ «Коллект Центр» понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції в розмірі 6 000 грн.
Разом з тим, у разі часткового задоволення позову витрати на правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги підлягають задоволенню частково (розмір задоволених вимог 70,87%), то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4252,20 грн.
Крім того, так як позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку складають 1886,72 грн. (70,87% задоволених позовних вимог), виходячи з розрахунку: 18 436,79 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 662,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 26 016,55 грн. (розмір заявлених позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223 ч.4, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306, код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість на загальну суму 18 436 (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять шість) гривень 79 копійок, з яких:
- за договором №8374642439 від 03.04.2020 року у розмірі 14 362 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят дві) грн. 39 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 561 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн. 59 коп.; заборгованість за нарахованими процентами 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. 80 коп.; 
за договором №002/6467272-СК від 31.05.2019 у розмірі 3 806 (три тисячі вісімсот шість) грн. 96 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп., заборгованість за процентами 1076 (одна тисяча сімдесят шість) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306, код ЄДРПОУ 44276926) судовий збір у розмірі 1 886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн. 72 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 252 (чотири тисячі двісті п`ятдесят два) грн. 20 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 08 травня 2026 року.

Суддя В.К. Сиротенко