ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/200/26
Провадження № 2/293/360/2026

19 травня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
І. СУТЬ ПОЗОВУ
11.02.2026 ОСОБА_1 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області, за змістом якого просить стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.02.2026 до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.
В обгрунтування позову зазначає, що продовжує здобувати вищу освіту у Поліському-національному університеті на другому курсі факультету права, публічного управління та національної безпеки, спеціальність 053 «Психологія», за освітнім ступенем бакалавр, денної форми навчання, за кошти державного бюджету. У зв`язку з навчанням на денній формі позивач не має змоги працювати на постійній основі та забезпечувати себе самостійно. Позивач не працює, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України від 06.02.2026 та потребує систематичної матеріальної допомоги для задоволення необхідних життєвих потреб, а саме: оплати проїзду до місця навчання, харчування, придбання навчальних матеріалів, одягу, лікарських засобів, засобів гігієни та інших побутових потреб.
Крім того, позивач має ряд захворювань, які потребують постійного медичного спостереження та систематичного лікування, що зумовлює додаткові витрати на медичні послуги та лікарські засоби. 
Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча працездатний, має стабільний дохід та має можливість надавати таку допомогу.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 11.02.2026 справа №293/200/26 передана на розгляд судді Збаражського О.М.
17.02.2026 на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом отримано відомості про адресу реєстрації відповідача.
19.02.2026 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі №293/200/26. Судове засідання призначено на 24.03.2026.
Ухвалою суду від 24.03.2026, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти розгляд справи на 20.04.2026. 
Ухвалою суду від 20.04.2026, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти розгляд справи на 19.05.2026. 
19.05.2026 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком. 10.03.2026 представник позивача Давиденко В.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримав у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 повторно не прибув в судове засідання. Причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком (а.с. 30, 35).
Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/14, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст. 211, 280 ЦПК України, судом вирішено проведення заочного розгляду справи, про що 19.05.2026 постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
Встановлено, що батьками ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Черняхів Житомирської області є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).
Відповідно до витягу з реєстру Черняхівської територіальної громади від 22.11.2023 ОСОБА_1 проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Згідно довідки Поліського національного університету від 06.02.2026 ОСОБА_1 є здобувачем вищої освіти другого курсу факультету права, публічного управління та національної безпеки денної форми навчання спеціальності 053 «Психологія». Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028 (а.с. 10).
За консультаційним висновком спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 09.12.2025 лікарем-ендокринологом позивачу ОСОБА_1 встановлено діагноз: Е55.9 — Дефіцит вітаміну D, неуточнений (основний); Недостатність вітаміну D (в анамнезі).
Крім того, за результатами лабораторних досліджень лабораторії «Сінево» від 09.02.2026 у позивача виявлено залізодефіцитний стан. Зазначені показники вказують на необхідність додаткового лікування та прийому залізовмісних препаратів. У зв`язку з наведеним позивач потребує консультації у ревматолога.
Також за даними ультразвукового дослідження вен нижніх кінцівок від 28.08.2025 у позивача виявлено ектазії підшкірних протоків великої підшкірної вени на стегні та гомілці без ознак тромбофлебіту. Рекомендовано первинний консультаційний прийом судинного хірурга (а.с. 14,15,16).
ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
V. ОЦІНКА ДОКАЗІВ та МОТИВИ СУДУ
Встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу з стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. 
Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , яка є донькою відповідача ОСОБА_2 на день звернення до суду не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, так як навчання проводиться за денною формою, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. 
Зазначені обставини є підставами для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.03.2020 у справі № 759/10277/18, інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
При визначенні розміру аліментів судом мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, тощо. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 761/10510/17.
Таким чином, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, оскільки протилежне відповідачем не спростовано, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, а відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дитини і не повинен призводити до обмеження матеріальних прав, інтересів та потреб відповідача.
Таким чином, суд вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, достатні для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідає реаліям сьогодення та забезпечує баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
При цьому, сторони не позбавлені права звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін, інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України).
Водночас, суд вважає за необхідне допустити рішення суду про стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць на підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України.
VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, які позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 15000,00грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні розміру витрат понесених позивачем на правничу допомогу у суді, суд враховує те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений на їх виконання, а тому вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги. Також, суд рахує, що дана категорія справ є нескладною, типовою, тому зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн.
Згідно частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 гривень, оскільки позивач на підставі положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати при поданні позову.
Керуючись ст. 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь дитини, яка продовжує навчання, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 11.02.2026 та до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною 23-х років. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Позивач:
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_1 
РНОКПП: НОМЕР_1 

Відповідач:
ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , 
зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_2 
РНОКПП: НОМЕР_2 

Суддя 	Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ