Справа № 758/2359/18 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року         м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі 
головуючої судді Левицької Я.К., 
секретаря судового засідання Новіцької О.К.,
представника позивачів Бессараб Н.В. ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , правонаступницею якої є ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне територіальне управління юстиції в місті Києві, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.
Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частки автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також ОСОБА_7 , яка на час відкриття спадщини не перебувала у шлюбі зі спадкодавцем, оскільки Подільський районний суд міста Києва рішенням від 05 травня 2008 року у справі № 2-1855/08 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвав.
Зазначали, що відповідно до положень статті 114 Сімейного кодексу України (далі - СК України) у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу.
ОСОБА_7 15 червня 2017 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 як дружині спадкодавця.
Позивачі вважають, що ОСОБА_7 не мала права на спадкування майна померлого ОСОБА_8 , оскільки на час відкриття спадщини не перебувала у шлюбі зі спадкодавцем, отже, на підставі статті 1301 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) свідоцтва про право на спадщину, видані ОСОБА_7 , підлягають визнанню недійсними.
Також вважали, що підлягають визнанню недійсними видані позивачам свідоцтва про право на спадщину, оскільки їх частки у спадщині як спадкоємців першої черги є більшими.
Крім того, зазначали, що видане ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, підлягає визнанню недійним, оскільки зазначений автомобіль набутий у власність спадкоємцем після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 , тобто є особистою приватною власністю спадкодавця.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просили суд визнати недійсними:
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_4 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 січня 2018 року, видане ОСОБА_5 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_7 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_4 на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 січня 2018 року, видане ОСОБА_5 на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_7 на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
- свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_7 на 1/2 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року, у задоволенні позову  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 17.09.2025 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокатка Басараб Наталія Володимирівна, скасовано рішення Подільського районного суду міста Києва від 27.06.2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05.06.2025 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Також залучено до участі у справі Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) як правонаступника Головного територіального управління юстиції в місті Києві.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2025 року цивільну справу № 758/2359/18 (провадження № 2/758/8334/25) за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийнято до провадження та визначено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивачів у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити.
Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. 
Представник третьої особи - Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу повідомлено належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено. 
У письмових поясненнях представник Головного територіального управління юстиції у місті Києві вказав на те, що на момент розірвання шлюбу в судовому порядку між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (05.05.2008), рішення суду підлягало реєстрації в органі РАЦС. У зв`язку з прийняттям 01.07.2010 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», було внесено зміни до Сімейного кодексу України, цей порядок було змінено. Відповідно до перехідних положень вказаного закону, рішення про розірвання шлюбу, прийняті судом до 27.07.2010, підлягають державній реєстрації в органі РАЦС. Рішення ж суду про розірвання шлюбу, прийняті після 27.07.2010, що набрали законної сили є документами, що посвідчують факт розірвання шлюбу і додаткової реєстрації не потребують. Тому особам, шлюб між якими розірвано у судовому порядку до 27.07.2010 видається свідоцтво про розірвання шлюбу. У зв`язку з чим, просив розглядати справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ухвалити законне рішення.
Заслухавши доводи представників сторін, пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23 березня 2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб 03 лютого 1990 року, актовий запис № 201.
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є синами ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до матеріалів спадкової справи № 700/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_7 .
До спадкового майна увійшли - 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучко В.П. від 13.06.2000 року № 1587; транспортний засіб марки МАЗ, модель 5549, 1988 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , зареєстрований МРЕВ-11 м. Києва 24.03.2006 року, що належав ОСОБА_8 на підставі інформації наданої головним сервісним центром МВС України у м. Києві 01.06.2017 року № 31/8924; транспортний засіб марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований МРЕВ-11 м. Києва 11.07.2008 року, що належав ОСОБА_8 на підставі інформації наданої головним сервісним центром МВС України у м. Києві 01.06.2017 року № 31/8924.
15 червня 2017 року ОСОБА_7 видане свідоцтво про право власності на 1/2 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , як на частку спільного сумісного майна, придбаного у шлюбі.
15 червня 2017 року ОСОБА_7 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
15 червня 2017 року ОСОБА_7 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .
15 червня 2017 року ОСОБА_4 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .
15 червня 2017 року ОСОБА_4 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
18 січня 2018 року ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .
18 січня 2018 року ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Крім того, судом встановлено, що Подільський районний суд міста Києва заочним рішенням від 05 травня 2008 року у справі № 2?1855/08 позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу задовольнив, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвав.
Відповідно до довідки Подільського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року справу № 2-1855/08 знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 травня 2008 року у справі № 2?1855/08 не переглядалося, в апеляційному порядку не оскаржувалося.
Відповідно до витягу з Державного актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 23.03.2018 № 00019822560 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб 03.02.1990, актовий запис 201, запис про розірвання шлюбу відсутній.
Суд враховує те, що відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
У статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У частині першій статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_8 .
Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 700/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , спадщину прийняли сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також ОСОБА_7 як дружина спадкодавця, у зв`язку з чим видані свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідні частки спадкового майна.
Посилаючись на статтю 114 СК України, статтю 1301 ЦК України, позивачі вважали, що ОСОБА_7 не мала права на спадкування майна померлого ОСОБА_8 , оскільки Подільський районний суд міста Києва заочним рішенням від 05 травня 2008 року у справі № 2-1855/08 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвав, на час відкриття спадщини ОСОБА_7 не перебувала у шлюбі зі спадкодавцем, отже, оспорювані свідоцтва про право на спадщину, видані ОСОБА_7 , підлягають визнанню недійсними.
Зазначали, що видане ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, підлягає визнанню недійсним, оскільки зазначений автомобіль набутий у власність після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 , тобто є особистою приватною власністю спадкодавця.
Враховуючи наведене, після з`ясування обставин щодо припинення шлюбу їх батька та ОСОБА_7 , вважали, що підлягають визнанню недійсними видані позивачам свідоцтва про право на спадщину, оскільки їх частки у спадщині як спадкоємців першої черги є більшими.
Заперечуючи проти позову, сторона відповідача зазначала, що рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та спадкодавцем не було зареєстровано в органі державної реєстрації актів цивільного стану, отже, шлюб між нею та ОСОБА_8 не припинився, тому вона мала право на спадкування після смерті ОСОБА_8 як дружина, що пережила чоловіка.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
У частині першій статті 27 СК України зазначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.
Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина перша статті 36 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
У частині другій статті 104 СК України зазначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до статті 114 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про розірвання шлюбу) у разі розірвання шлюбу державним органом реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
У статті 115 СК України зазначено, що розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу (1367-2002-п), зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
01 липня 2010 року прийнято Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (набув чинності 27 липня 2010 року).
Відповідно до частини другої розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності цим Законом, підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесено зміни, зокрема, до СК України.
Статтю 115 СК України викладено в такій редакції:
1. Розірвання шлюбу, здійснене в порядку, передбаченому статтями 106 і 107 цього Кодексу, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
2. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
3. Розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Норма частини другої статті 114 СК України в редакції, чинній на час розірвання шлюбу і на час видачі ОСОБА_7 оспорюваних свідоцтв, не змінювалася та чітко передбачала, що шлюб припиняється у день набрання чинності судовим рішенням про розірвання шлюбу.
У постанові від 17 вересня 2025 року по даній справі Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що з огляду на системне тлумачення положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», СК України законодавець розрізнив поняття «припинення шлюбу з набранням чинності рішенням суду про його розірвання» та «реєстрація припинення шлюбу»; припинення шлюбу існує як факт, що відбувся, натомість реєстрація цього факту є лише підтвердженням/фіксацією його у державних органах реєстрації; суд першої інстанції не врахував, що хоча розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , здійснене на підставі заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 травня 2008 року у справі № 2-1855/08, яке набрало законної сили, потребувало подальшої реєстрації у державному органі реєстрації актів цивільного стану, але моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (частина друга статті 114 СК України); з урахуванням наведеного місцевий суд помилково вважав, що ОСОБА_7 , шлюб між якою з ОСОБА_8 припинився з набранням законної сили рішенням про розірвання шлюбу від 05 травня 2008 року, увійшла до кола спадкоємців колишнього чоловіка ОСОБА_8 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З урахуванням наведеного, суд бере до уваги те, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 травня 2008 року у справі № 2-1855/08 позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ними розірвано. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядалося, а отже, набрало законної сили в загальному порядку, встановленому процесуальним законом, чинним на час його ухвалення. 
Спадкодавець ОСОБА_8 помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже оскільки станом на день відкриття спадщини шлюб між ОСОБА_7 до ОСОБА_8 був припинений (з 05 травня 2008 року), то ОСОБА_7 не була тим з подружжя, яка пережила спадкодавця, у розумінні статті 1261 ЦК України. Таким чином, ОСОБА_7 не входила до кола спадкоємців першої черги за законом і не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_8 за цією підставою.
При цьому суд критично оцінює посилання відповідача (правонаступниці ОСОБА_2 ) на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактично продовжувала спільно проживати однією сім`єю, підтвердження чого є також показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки момент припинення шлюбу імперативно визначений частиною другою статті 114 СК України і пов`язується виключно з набранням законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Закон не передбачає «поновлення» або «відновлення» розірваного судом шлюбу внаслідок фактичного спільного проживання колишнього подружжя. Шлюб є зареєстрованим союзом (частина перша статті 21 СК України), після його розірвання судом виникнення між тими ж особами прав та обов`язків подружжя можливе лише за умови укладення нового шлюбу в установленому порядку, чого у цій справі не відбулося. Крім того, факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, навіть якщо він і мав місце, не надає особі статусу того з подружжя, який пережив спадкодавця, і не включає її до першої черги спадкоємців за законом. Особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю без шлюбу, за певних умов може бути спадкоємцем лише четвертої черги (стаття 1264 ЦК України), яка одержує право на спадкування виключно за відсутності спадкоємців попередніх черг (стаття 1258 ЦК України). Більше того, показання свідка ОСОБА_9 про обставини спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можуть спростувати юридичний факт припинення шлюбу, встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили. Таке рішення суду є обов`язковим і не може бути переглянуте чи фактично знівельоване в межах розгляду іншої справи шляхом дослідження показань свідків. 
Також відповідач зазначає, що до ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу ОСОБА_7 нібито було подано до суду заяву про залишення свого позову без розгляду, а тому, на її думку, рішення про розірвання шлюбу не повинно було ухвалюватися. 
Разом з тим, суд бере до уваги те, що заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 травня 2008 року у справі № 2-1855/08 набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядалося. 
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відтак, наявність обставин, які, на думку сторони відповідача, давали підстави для залишення позову про розірвання шлюбу без розгляду, сама по собі не позбавляє рішення, що набрало законної сили, його юридичної сили та не свідчить про те, що шлюб не був припинений. Якщо ОСОБА_7 вважала, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу були допущені порушення процесуального характеру, зокрема не розглянуто її заяву про залишення позову без розгляду, вона мала право скористатися відповідними процесуальними способами оскарження/перегляду цього рішення, однак цього нею зроблено не було.
Також, суд враховує те, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати стандарту чесної та сумлінної поведінки.
ОСОБА_7 була позивачем у справі про розірвання шлюбу, ініціювала це провадження та, обґрунтовуючи позов, посилалася на фактичне припинення шлюбних відносин з січня 2008 року. За таких обставин вона була обізнана про сам факт пред`явлення нею вимоги про розірвання шлюбу та об`єктивно мала можливість пересвідчитися у результаті розгляду справи судом, зокрема з використанням загальнодоступного Єдиного державного реєстру судових рішень.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що ОСОБА_7 не входила до кола спадкоємців першої черги за законом і не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_8 за цією підставою, а тому видані їй свідоцтва про право на спадщину за законом підлягають визнанню недійсними на підставі статті 1301 ЦК України.
Оскільки ОСОБА_7 не входить до кола спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_8 , то частки спадкоємців першої черги - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають бути переглянуті, а відтак свідоцтва про право на спадщину за законом позивачів підлягають визнанню недійсними як такі, що не відповідають дійсному обсягу спадкових прав позивачів, із подальшим оформленням спадкових прав із визначенням правильних часток.
Щодо свідоцтва про право власності на 1/2 частку автомобіля марки Skoda Octavia А5, виданого ОСОБА_7 як частку в спільному майні подружжя, то суд враховує те, що право власності на зазначений транспортний засіб було зареєстроване за ОСОБА_8 МРЕВ-11 м. Києва 11.07.2008 року, що вбачається з інформації наданої головним сервісним центром МВС України у м. Києві 01.06.2017 року № 31/8924, наявної в матеріалах спадкової справи № 700/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .
Отже, вказаний транспортний засіб набутий у власність спадкодавцем після розірвання шлюбу, укладеного із ОСОБА_7 , а отже, є його особистою приватною власністю та не належить до спільного сумісного майна подружжя. Відтак, суд дійшов висновку, що зазначене свідоцтво також підлягає визнанню недійсним.
На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, судові витрати позивачів по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн стягуються на їх користь з відповідача.
Керуючись ст. 1-18, 76-89, 141, 263-265, 267, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом - задовольнити у повному обсязі.
Визнати недійсними:
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_4 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 січня 2018 року, видане ОСОБА_5 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_7 на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_4 на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого МРЕВ-11 м. Києва 11.07.2008 року;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 січня 2018 року, видане ОСОБА_5 на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого МРЕВ-11 м. Києва 11.07.2008 року;
- свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_7 на 1/6 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого МРЕВ-11 м. Києва 11.07.2008 року;
- свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 15 червня 2017 року, видане ОСОБА_7 на 1/2 частку автомобіля марки Skoda Остаviа А5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованого МРЕВ-11 м. Києва 11.07.2008 року.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4  судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
позивач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
позивач - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач - ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), ЄДРПОУ 43315602, адреса місцезнаходження: м. Київ, пер. Музейний, 2-Д.

Суддя         Я.К. Левицька