ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 року	справа № 380/792/26	

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Крутько О.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеннь
ВСТАНОВИВ:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач) у якій заявлені позовні вимоги: 
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 11.07.2024 №2172361-2416-1321- UА61040030000060956, від 11.07.2024 №2172359-2416-1321-UА61040030000060956, від 04.07.2024 №2158932-2416-1321-UА61040030000060956.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля овочесховище, загальною площею 899,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2019р., індексний номер витягу: 166854151. Вказане овочесховище призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Позивач стверджує, що належне зазначене овочесховище він з дружиною, ОСОБА_2 , використовує для зберігання вирощеної особистим селянським господарством сільськогосподарської продукції з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва і споживання сільськогосподарської продукції та можливої подальшої її реалізації. Нежитлова будівля овочесховище, загальною площею 899,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в силу норм підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. 
Позивач наполягає, що відповідач безпідставно та протиправно визначив суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 — 2023 роки, оскільки нежитлова будівля овочесховище, загальною площею 899,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом оподаткування даним податком згідно підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, вказав, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за фізичною особою – ОСОБА_1 обліковуються нежитлова нерухомість – нежитлова будівля (овочесховище) за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 899,7 кв.м. Рішенням Бережанської міської ради Тернопільського району Тернопільської області від 08 липня 2021 року №320 «Про встановлення ставок та пільг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Бережанської міської територіальної громади» (із змінами, внесеними рішенням сесії міської ради від 16.08.2021 р. № 372, від 28.04.2022 р. № 753, від 05.06.2024 р. № 1799, від 20.05.2025 р. №2230) сільськогосподарські будівлі (сховища, склади, приміщення для зберігання с/г продукції), що перебувають у власності фізичних осіб встановлено ставку податку в розмірі 0,3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на звітного(податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідач звертає увагу, що позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування, або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які проводиться діяльність (форма 20- ОПП) до ДПІ не подавалось. Відсутність відповідних відомостей у податковому обліку свідчить про те, що позивач самостійно не декларував використання зазначеного об`єкту нежитлової нерухомості у господарській діяльності. 
Відповідач дійшов висновку про відсутність фактичної господарської діяльності на спірному об`єкті нежитлової нерухомості, що виключає можливість застосування податкової пільги, передбаченої п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Відповідач припускає, що спірний об`єкт нерухомості може використовуватись ОСОБА_1 з метою отримання прибутку від його надання в оренду.
Встановлені обставини справи.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля овочесховище, загальною площею 899,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2019р., індексний номер витягу: 166854151 та земельна ділянка сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва площею 0.1082 га, кадастровий номер: 4623082000:03:000:0390, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9981261332025 від 08.10.2025р та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №446777607 від 08.10.2025р. 
ОСОБА_2 (дружині позивача) на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1.9699 га, кадастровий номер: 4623081200:10:000:0010, що підтверджується витягом з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08.10.2025р..
Головним управлінням ДПС у Львівській області прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 11.07.2024 №2172361-2416-1321-UA61040030000060956 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 16 194,60 грн.;
від 11.07.2024 №2172359-2416-1321-UA61040030000060956 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 17544,15 грн.;
від 04.07.2024 №2158932-2416-1321-UA61040030000060956, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у розмірі 18083,97 грн.
Норми права, що підлягають застосуванню та висновки щодо правозастосування.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Пунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
У відповідності до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
При цьому положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до абз. «ж» зазначеної правової норми, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Суд провів правовий аналіз зазначеної вище норми права та дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Так, згідно згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за фізичною особою – ОСОБА_1 обліковуються нежитлова нерухомість – нежитлова будівля (овочесховище) за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа 899,7 кв.м..
Відповідно до Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Отже, в силу наведених норм належна позивачу будівля відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.
Відповідно до матеріалів справи позивачу належить на праві власності також земельна ділянка сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва площею 0.1082 га, кадастровий номер: 4623082000:03:000:0390, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9981261332025 від 08.10.2025р та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №446777607 від 08.10.2025р. ОСОБА_2 (дружині позивача) на праві приватної власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 1.9699 га, кадастровий номер: 4623081200:10:000:0010, що підтверджується витягом з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08.10.2025р..
Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.
У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу Спрощена система оподаткування, облік та звітність , тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно ).
Разом з тим, визначення поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції.
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять сільськогосподарських товаровиробників, фізичних осіб (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, (ст.1 Закону України від 23.09.2008 р. № 575-VI Про сільськогосподарський перепис).
Отже, в розумінні абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 у справі № 140/2700/19.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.
Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.
Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.
Оскільки, позивач здійснює ведення особистого селянського господарства на належних йому на праві власності земельних ділянках, тобто безпосередньо зайнятий у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, тому він підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника.
Натомість відповідач не довів, що позивач впродовж 2021- 2023 року використовував належні йому на праві власності об`єкт нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб, здавав в оренду, лізинг, позичку.
Таким чином, нежитлове приміщення - овочесховище, загальною площею 899,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 д на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1331,20 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 11.07.2024 №2172361-2416-1321- UА61040030000060956, від 11.07.2024 №2172359-2416-1321-UА61040030000060956, від 04.07.2024 №2158932-2416-1321-UА61040030000060956.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ЄДРПОУ: 43968090) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна грн. 20 коп.) сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 Суддя	 Крутько Олена Василівна