Справа № 944/5206/25 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д. Б. 
Провадження № 33/811/581/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Цікала А.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Цікала А.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 12 березня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Накладено на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою, ОСОБА_1 19 вересня 2025 року, о 03 год 40 хв, по вул.Лелехівській, 20, у селищі Івано-Франкове, керував автомобілем марки «Chevrolet Bolt» НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітка вимова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Цікало А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 12 березня 2026 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Зазначає, що копію постанови отримано захисником 27.03.2026, тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою.
Апелянт вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що в момент зазначений у протоколі ОСОБА_1 виконував функцію водія під час руху транспортного засобу.
Долучений до матеріалів справи відеозапис відображає лише частину розмови між працівниками поліції та ОСОБА_1 , а сам відеозапис переривається, не містить безперевної фіксації, не відображає факту руху транспортного засобу, не фіксує моменту його зупинки. Перебування на водійському сидінні припаркованого автомобіля саме по собі не є доказом керування транспортним засобом.
Вважає, що відеозапис не є належним доказом, оскільки не відображає всіх подій, що відбувались.
Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у технічній фіксації судового засідання, чим порушив право на захист та засади гласності судового розгляду.
Протокол, акт огляду та направлення на огляд не є самостійними доказами факту керування транспортним засобом, а відмова від огляду не утворює складу адміністративного правопорушення без доведення статусу особи, як водія.
Також захисник звертає увагу на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14.01.2026 скасовано постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАп з підстав відсутності фіксації факту керування транспортним засобом, що не враховано судом при прийняті оскарженої постанови.
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , захисник Цікало А.А. апеляційну скаргу підтримали, просили її задоволити.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , виступ захисника Цікала А.А., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу серії ЕПР1 № 458225 від 19.09.2025 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: різкий запах алкоголю із порожнини рота, почервоніння очей, нечітка вимова слів.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції виявиши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння пропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, і ОСОБА_1 тричі відмовився від огляду, як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі та неодноразово зазначав, що іде по дружину. Відмова ОСОБА_1 від огляду стала підставою для складання протоколу за за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи захисника про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки з навного у матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування. Поліцейський звертався до ОСОБА_1 саме як до водія. Також ОСОБА_1 неодноразово вказував, що їде по дружину, оскільки їй погано. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт керування транспортним засобом встановлюється не тільки тоді, коли особа перебуває за кермом транспортного засобув русі, а й коли вона має реальний контроль над ним, наприклад запускає двигун, сидить за кермом у стані алкогольного сп`яніння, коли авто стоїть, але готове до руху.
Як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 перебував на місці водія, у авто було увімкнено запалювання (світлова індикація приладової панелі активна).
Апеляційний суд вважає доведним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а доводи адвоката розцінює, як форму захисту з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також апеляційни суд погоджується із зазначенням суддею першої інстанції про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП була скасована рішенням Галицького районного суду міста Львова від 14.01.2026, не з підстав того, що ОСОБА_1 не перебував за кермом вищевказаного автомобіля, а з тих підстав, що відповідачем не надано жодних доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, відтак, а висновки суду в даній справі не мають преюдиційного значення при віирішенні справи відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП.
Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також вимогам, передбаченим Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом.
Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику Цікалу А.А. строк апеляційного оскарження.
Постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 12 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Цікала А.А. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду       Урдюк Т.М.