ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4963/26 Справа № 172/356/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування (суддя першої інстанції Битяк І.Г., повний текст рішення складено 25 червня 2025 року),
В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування, в якому просила змінити черговість спадкування після смерті ОСОБА_5 що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надати ОСОБА_1 право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилась позивачка та через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження всіх обставин та доказів у справі.
Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції досліджуючи питання спільного проживання витребував спадкову справу №89/2023, в якій звертає увагу на довідку про склад сім`ї померлого. В даній довідці, що видана старостою Дебальцевського старостинського округу від 28.03.2023 вказано, що померлий ОСОБА_5 1979 р.н. згідно із записом в господарській книзі № 15 дійсно був зареєстрований на день своєї смерті в с. Пришиб з наступним формулюванням «..та мав склад сім`ї: до смерті і на день смерті померлий проживав один..». При цьому судом першої інстанції не досліджено і не перевірено наявність та достовірність такого запису в згаданій господарській книзі, а також дана довідка не підтверджує, в який саме період померлий проживав один як зазначено в довідці - «..до смерті», і чи відомо старості старостинського округу Васильківської територіальної громади, що підписав таку довідку, зокрема з ким спільно чи окремо мешкав померлий і з ким спілкувався. Тобто, дані обставини не досліджені судом, тоді як в той же час судом брались до уваги лише доводи відповідачів, які ґрунтувались на свідченнях одного свідка та довідки зі спадкової справи.
Вказує, що спільний син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трагічно загинув, захищаючи Україну в бою проти окупаційних військ Російської Федерації, а саме - при виконанні бойового завдання зі збройної відсічі та стримування військ держави-агресора в місті Ізюм Харківської області та нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня. Відповідно поховання сина здійснювалось спільно подружжям, зокрема організація здійснення поховання спільного сина, вирішення поминальних та ритуальних заходів також.
Тому після смерті спільного сина подружжям було вирішено про переїзд 2-х річного онука ОСОБА_7 , 2021 р.н. від старшого сина ОСОБА_1 для спільного проживання з чоловіком у їх спільному помешканні в селі Пришиб.
Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_2 просив рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволено частково.
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року - змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року - залишено без змін.
На вищевказані судові рішення представник позивачки подав касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 21 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ємельяненко Карім Олегович, задоволено частково.
Постанову Дніпровського апеляційний суду від 15 жовтня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
23 лютого 2026 року цивільна справа № 172/356/24 надійшла до Дніпровського апеляційного суду (м. Дніпро).
ОСОБА_8 , та її представник ОСОБА_2 , у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідачів - ОСОБА_9 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у с. Пришиб Синельниківського району Дніпропетровської області.
Місце проживання позивачки з 12 січня 2017 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , а з 06 червня 2023 року - за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Дебальцівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області.
Згідно з копією спадкової справи № 89/2023, заведеної Васильківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_5 , із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися відповідачі, оскільки померлий є їхнім братом.
12 червня 2023 року із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 звернулася також позивачка.
Постановою державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 18 липня 2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_5 , оскільки не підтверджено факту сумісного проживання з померлим та наявності спадкоємців другої черги за законом.
Згідно з копією довідки, виданої Дебальцівським старостинським округом Синельниківського району Дніпропетровської області 28 березня 2023 року, ОСОБА_5 дійсно був зареєстрований на день своєї смерті на АДРЕСА_3 . Також зазначено, що померлий до смерті і на день смерті проживав один.
Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 12 квітня 2023 року № 72116675, ОСОБА_5 за життя заповіту не склав.
Також встановлено, що спільний син позивачки та спадкодавця - ОСОБА_6 помер раніше батька - ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 14 березня 2022 року Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області.
Відповідно до довідки КП «Васильківська ЦРЛ» Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року ОСОБА_5 проживав у с. Пришиб Синельниківського району Дніпропетровської області, раніше перебував на обліку у лікаря-психіатра лікувального закладу з діагнозом: легка розумова відсталість.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» на картку ОСОБА_1 здійснені грошові перекази: 20 квітня, 20 травня 2022 року, 03 січня, 31 січня, 01 лютого 2023 року, відправник - ОСОБА_5 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є процесуальним обов`язком, передбаченим змістом статей 12, 81 ЦПК України.
Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У частині першій статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).
За змістом статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.
Стаття 1259 ЦК України визначає підстави та порядок зміни черговості одержання права на спадкування.
Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:
1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо);
2) матеріальне забезпечення спадкодавця;
3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;
4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;
5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність усіх п`яти зазначених обставин.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 753/16113/20 (провадження № 61-2552св23), від 14 квітня 2025 року у справі № 754/14700/23 (провадження № 61-14268св24).
Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування
Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами, як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти, як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України (див. постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 195/707/19-ц, від 20 листопада 2024 року в справі № 179/338/23, від 21 травня 2025 року в справі № 758/1133/22-ц та ін.).
Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» ).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Верховний Суд вже формулював висновок про те, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). У резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.
Наприклад, вимоги про встановлення юридичного факту спільного проживання не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (див. пункти 41, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).
Отже, вимоги про встановлення юридичних фактів не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах позовного провадження, а є лише підставою для вирішення такої справи. 
Правозастосовний підхід, який ґрунтується на ототожненні підстав та предмета позову та вимагає ініціювання іншого судового провадження з метою оцінки обставин, які становлять підстави позову у цій справі, суперечать завданням цивільного судочинства, визначеним статтею 2 ЦПК України.
Згідно з ч.3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.3 статті 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до частин другої, третьої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Матеріалами справи встановлено,що за час свого сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2002 року по 2014 рік спільно мешкали у будинку, що розташований по АДРЕСА_3 , тоді як з 2014 року по 2023 року спільно мешкали у будинку Заявниці в сусідньому селі по АДРЕСА_1 , а також спільно вели господарство. 
На підтвердження даних фактів було проживання загиблого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за однією адресою зі своїм батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 було надано відомості з реєстру територіальної громади №213 від 04.05.2026 про місце проживання померлого ОСОБА_5 в селі Пришиб, Васильківської територіальної громади, Синельниківського району, Дніпропетровської області з 18.04.2005 року - по 27.03.2023 року.
- відомості з реєстру територіальної громади №215 від 04.05.2026 року про місце проживання загиблого ОСОБА_6 в селі Пришиб, Васильківської територіальної громади, Синельниківського району, Дніпропетровської області з зазначенням, що син проживав за адресою з батьком з 06.05.2011 - по теперішній час (по дату його загибелі).
- витяг з Єдиного державного демографічного реєстру №1242-616323- 2017 від 14.07.2017 року із зазначенням зареєстрованого місця проживання загиблого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 з датою реєстрації за означеною адресою - від 06.05.2011 року. 
- копія паспорта загиблого спільного сина померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
- копія паспорта померлого ОСОБА_5 , 1979 р.н. з відміткою про реєстрацію місця проживання в селі Пришиб, Васильківського району (теперішня назва району - Синельниківський район), Дніпропетровської області;
- спільне проживання позивачки ОСОБА_1 , 1976 р.н, з її фактичним чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 підтверджують відомості з реєстру територіальної громади від 04.05.2026 про місце проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 з датою реєстрації від 21.10.2000 - 12.01.2017 (за означеною адресою) та від 12.01.2017 - 06.06.2023 АДРЕСА_1 разом з чоловіком; 
копія паспорта Позивачки (паспорт НОМЕР_3 , виданий Васильківським РВ УМВС України у Дніпропетровській області від 10.11.2000) з відміткою про реєстрацію місця проживання в селі Пришиб, Васильківського району (теперішня назва району - Синельниківський район), Дніпропетровської області; 
- спільне ведення господарства Позивачкою ОСОБА_1 , 1976 р.н, з її фактичним чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 підтверджує відповідь ФОП ОСОБА_11 (РКНОПП НОМЕР_4 ) на адвокатський запит №37/08 від 27.08.2025 про спільне здійснення здачі меду від 28.08.2025 року.
Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем є передусім питаннями доведення обставин, що входять до предмета доказування у справі, які суд відображає в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про встановлення цього факту не є необхідним.
Про фактичні шлюбні відносини зі спадкодавцем та наявність спільної дитини позивачка зазначає як про підстави заявленого позову та саме такими обставинами підтверджує своє право на спадкування як спадкоємиця четвертої черги. Наведені обставини підлягають встановленню судом як такі, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.
Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справа № 200/21452/15-ц, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, сформулював очевидний висновок про те, що установлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем дає позивачу право на спадкування майна спадкодавця як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.
Отже, доведеності у цій справі обставин проживання позивачки однією сім`єю зі спадкодавцем не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини може підтвердити наявність у неї права на спадкування як спадкоємиці четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України, що надає їй право на пред`явлення вимоги про зміну черговості та одержання права на спадкування на рівні зі спадкоємцями другої черги - відповідачами у справі, якщо ОСОБА_1 доведе наявність обставин, визначених частиною другою статті 1259 ЦК України.
Слід зазначити, що у судовому засіданні представник відповідачів, визнав факт, що ОСОБА_5 , за життя страждав на хворобу пов`язану з психічним станом, а також за загальним станом здоров`я потребував сторонньої допомоги. При цьому, а ні відповідачами, а ні їх представником не було спростовано твердження ОСОБА_1 , щодо надання нею ОСОБА_5 сторонньої допомоги у зв`язку з його станом.
Відповідачами також не надано доказів того, що померлий був сам у стані доглядати за собою чи доказів того, що відповідачі піклувались за ОСОБА_5 , 
Апеляційний суд вважає. що наявні у справі докази підтверджують факт проживання ОСОБА_1 , із померлим ОСОБА_5 з 2002 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, на думку апеляційного суду однією із основною підставою визнання факту проживання є наявність у подружжя, яке фактично мешкало без реєстрації шлюбу сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Слід зазначити, що заявлені позивачкою вимоги про зміну черговості та одержання права на спадкування на рівні зі спадкоємцями - відповідачами у справі залежать від встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_5 , доведено належними доказами та дані обставини були встановлені апеляційним судом, а тому за таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, зо позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування підлягають задоволенню, шляхом, зміни черговість спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 із наданням ОСОБА_1 право на спадкування зі спадкоємцями другої черги.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено у повному обсязі, апеляційний суд вважає, що з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за розгляд даної справи у розмірі 5450,40 грн по 2725,20 грн з кожного.

Керуючись статтями, 141,374,376,381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зміну черговості одержання права на спадкування задовольнити.
Змінити черговість спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати ОСОБА_1 право на спадкування зі спадкоємцями другої черги.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5450 грн.40 грн., по 2725 грн.20 коп. з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов 
Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 19 травня 2026 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи