ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/5521/25 пров. № А/857/49892/25	

Головуючий у І інстанції – Гаврилко С.Є.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М.,

за участю:
секретаря судового засідання Плесак М.В.
представника апелянта 1 Дзямко О.І. 
представника апелянта 2 Данько О.О.
представника позивача Попова П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Виконавчого комітету Мукачівської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ: 
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради (далі – відповідач, апелянт -1), в якому просив визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, оформлену листом від 23.05.2025 року №1066/01-32/1608/42-25, у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 ). Зобов`язати Виконавчий комітет Мукачівської міської ради вчинити дії з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в строки, передбачені законодавством України.

1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, оформлену листом від 23 травня 2025 року №1066/01-32/1608/42-25, у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 ). Зобов`язано Виконавчий комітет Мукачівської міської ради вчинити дії з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 ).

1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Виконавчий комітет Мукачівської міської ради (апелянт – 1) подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування своєї позиції представник апелянта вказує, що для реєстрації місця проживання позивача подано не в повному обсязі документи, оскільки серед поданих документів відсутні документи, що підтверджують право позивача на проживання (перебування) в квартирі та/або згода власника (співвласників) цього житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла, а також строк дії ордеру на жиле приміщення, виданий на підставі рішення виконкому від 21 лютого 2012 року №48, закінчився. 

ОСОБА_1 (апелянт -2) також подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судове рішення, яким зобов`язано Виконавчий комітет Мукачівської міської ради вчинити дії з реєстрації місця проживання позивача у квартирі, наймачем якої вона являється, безпосередньо вплине на її права, свободи, інтереси та обов`язки, у зв`язку з чим вона є суб`єктом апеляційного оскарження рішення.
В обґрунтування своєї позиції представник апелянта вказує, що нею укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 31 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «І.Т.В.Сервіс Плюс» в особі керівника товариства ОСОБА_3 ( наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач), відповідно до якого останній та її доньці надано у безстрокове користування житло – квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У договорі указані права та обов`язки сторін, зокрема, пунктом 2.2.1. передбачено права наймача вселяти відповідно до законодавства в займане ним житло інших осіб та обумовлено, що цей договір може бути розірвано з ініціативи будь-якої сторони за наявності умов і в порядку, передбаченому законодавством.
Враховуючи, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано, вона згоди на реєстрацію останнього в спірній квартирі не надавала, відтак, вважає, що відмова Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, у реєстрації місця проживання позивача за вказаною ним у заяві адресою є правомірною та ґрунтується на нормах підпункту 3.4 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), оскільки заявником не подані документи, що підтверджують його право на проживання (перебування) в квартирі та згода наймача та членів його сім`ї.

1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу Виконавчого комітету Мукачівської міської ради рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін. Зазначає, що ним було для реєстрації місця проживання поданий весь необхідний перелік документів, передбачений Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», в тому числі документи, що підтверджують право позивача на проживання в спірній квартирі.

Позивач також подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зокрема вважає її необґрунтованою, такою, що не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин справи, ґрунтується на неправильному тлумаченні норм житлового законодавства та спрямована на позбавлення позивача права користування єдиним житлом без існування для цього будь-яких законних підстав.
Крім того, сторона позивача вважає, що ОСОБА_1 не була наділена правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі, оскільки: вона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції; оскаржуваним рішенням суду не вирішувалося питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки; предметом спору у справі є виключно правомірність дій органу реєстрації щодо реєстрації місця проживання позивача, а не питання припинення, обмеження чи позбавлення ОСОБА_1 житлових прав.
У свою чергу, сам по собі факт укладення договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 31.10.2019 між ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» та ОСОБА_1 не свідчить про припинення вже існуючих житлових прав позивача, які виникли значно раніше на підставі рішення про надання житла, переведення квартири у постійне житло та виданого на ім`я позивача постійного ордера.
Звертає увагу апеляційного суду, що саме постійний ордер та рішення про закріплення житла за позивачем є первинними правовстановлюючими підставами користування квартирою, тоді як договір найму у даному випадку не породжував нового самостійного права на житло та не припиняв прав інших членів сім`ї наймача.
За таких обставин просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . 
Крім того, позивач подав клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст.305 КАС України, оскільки вважає, що відсутній безпосередній, очевидний та безумовний правовий зв`язок між оскаржуваним рішенням та правами чи обов`язками ОСОБА_1 , та наполягає, що предметом спору у даній справі є виключно публічно-правовий спір стосовно законності відмови відповідачем у реєстрації місця проживання позивача.
1.5. РУХ СПРАВИ
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Мукачівської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

1.6. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції – скасувати, провадження у справі закрити з наступних підстав. 

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 травня 2025 року представник позивача засобами поштового зв`язку направив відповідачу письмове звернення (заяву) листом з описом вкладення та відповідним пакетом документів для реєстрації місця проживання позивача за адресою його квартири по АДРЕСА_1 з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання на дату звернення за юридичною адресою військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , за результатами розгляду цього звернення просив прийняти вмотивоване рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації місця проживання позивача, про що письмово повідомити представника позивача.
До вказаного звернення представник позивача долучив наступний пакет документів: 
- заяву позивача від 08 травня 2025 року про реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за формою згідно з додатком 8 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування); 
- копію паспорта позивача; витяг з реєстру територіальної громади про фактичне місце реєстрації позивача на дату звернення; 
- документи, що підтверджують право позивача на проживання в квартирі, а саме: копію Списку розподілу житлової площі для постійного проживання по в/ч НОМЕР_2 від 07.10.2011; копію Архівного витягу з рішення виконкому Мукачівської міської ради від 21.02.2012 р. №48 про закріплення за позивачем та членами його сім`ї квартири по АДРЕСА_1 для постійного проживання; копію ордеру на жиле приміщення №0438 серія ЖЛ від 21.02.2012р.; копію згоди Начальника КЕВ м.Мукачево від 19.03.2025р. №37 про реєстрацію місця проживання позивача за адресою квартири; копію наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 11.11.2024 р. №293 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини, у зв`язку зі звільненням з військової служби; 
- копію військово-облікового документу позивача з відміткою про взяття на військовий облік при ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію квитанції, що підтверджує сплату позивачем адміністративного збору за реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання; копію паспорта представника позивача за довіреністю; копію довіреності, що підтверджує повноваження представника позивача.
Листом від 23 травня 2025 року №1066/01-32/1608/42-25 відповідач повідомив представнику позивача про відмову в реєстрації місця проживання позивача за вказаною в заяві адресою, з посиланням на підпункт 3, 4 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Відмова мотивована тим, що для реєстрації місця проживання позивача подано не в повному обсязі документи, оскільки серед поданих документів відсутні документи, що підтверджують право позивача на проживання (перебування) в квартирі та/або згода власника (співвласників) цього житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла. Крім того, вказується, що у поданому комплекті документів міститься копія ордеру на жиле приміщення, виданого на підставі рішення виконкому від 21 лютого 2012 року №48, строк дії якого закінчився.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до ч.1 ст.293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 305 КАС України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Виходячи з положень зазначених норм процесуального права, необхідною умовою, за наявності якої особа, яка не брала участі у справи, набуває права на апеляційне оскарження рішення суду, є вирішення судом першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
На відміну від норми частини першої статті 5 КАС України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку визначеному цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, правила частини першої статті 293 КАС України повинні забезпечувати дотримання принципу юридичної визначеності та сталості судового рішення, гарантуючи особі право на апеляційне оскарження виключно у тому випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Суд звертає увагу, що вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, судова колегія не могла встановлювати питання чи рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 , оскільки такі обставини можуть бути достеменно встановлені лише під час розгляду апеляційної скарги по суті, позаяк КАС України не передбачає такої підстави для повернення апеляційної скарги або відмови у відкритті апеляційного провадження (ст. ст. 298-299 КАС України).
Отже, суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.
При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю у відповідності до п.3 ч.1 ст.305 КАС України.
Судом першої інстанції було встановлено, що 21 лютого 2012 року виконавчим комітетом Мукачівської міської ради ОСОБА_2 та членам його сім`ї – ОСОБА_1 , ОСОБА_4 видано ордер №0438 серія ЖЛ на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . 
В ході апеляційного розгляду також було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 29 жовтня 2019 року надано дозвіл на укладення договорів житлового найму між ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_4 . На підставі зазначеного рішення 31 жовтня 2019 року був укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, згідно якого надано у безстрокове користування ОСОБА_1 та її дочці ОСОБА_4 житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Виконавчий комітет Мукачівської міської ради листом від 23 травня 2025 року відмовив позивачу у реєстрації місця проживання у згаданій квартирі, оскільки відсутні документи, що підтверджують право проживання (перебування) в житлі та/або згода власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла. 
Саме вищезазначену відмову і оскаржує позивач у цій справі.
За цих обставин, суд вважає, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 як наймача квартири, зокрема на її право користування зазначеною квартирою, відтак доводи позивача про необхідність закриття провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст.305 КАС України є необґрунтованими.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статті 9 частиною 1 Житлового кодексу України (далі – ЖК України) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно статті 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.
Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про власність» визначено, що майно, що є державною власністю і закріплене за державною установою (організацією), яка перебуває на державному бюджеті, належіть їй на праві оперативного управління.
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-IX (далі – Закон №1871-IX).
Згідно із ч.1 ст. Закону №1871 громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. 
Статтею 9 Закону №1871 визначено, що у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).
До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються:
1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;
2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років;
3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України);
4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника);
5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків;
6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору;
7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Частиною третьою зазначеної статті Закону №1871 визначено, що у разі відсутності документів, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла.
Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)» (далі - Порядок).
Згідно із п.п.3 п.87 Порядку орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.
Апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів вважає, що наявність майнового спору про право власності або про право проживання унеможливлює здійснення реєстраційної дії в порядку, передбаченому цим законом.
Враховуючи, що предметом спірних правовідносин є рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради про відмову позивачу в реєстрації місця проживання та зобов`язання зареєструвати місце його проживання, оскільки позивач вважає, що не втрачав права користування житлом, то суд вважає, що цей позов подано на поновлення права позивача у сфері житлових відносин і він має приватноправовий характер.
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд зауважує, що оскільки спір про відмову в реєстрації місця проживання позивача може впливати на майнові права та інтереси як позивача, так і ОСОБА_1 , реалізацію їх права на користування вказаної квартири, то, на переконання суду, цей спір стосується приватноправових відносин та, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів звертає увагу, що суть та характер спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад, спрямованість заявлених вимог і механізми (засоби) їх задоволення в своїй сукупності зводяться до того, що предметом спору у цій справі є вимоги про захист права на нерухоме майно або захист житлових прав, або/та захист кожним із цього складу учасників справи свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цього права можна здійснити одним із способів, передбачених цивільним законом, за правилами цивільного судочинства.
Спір про захист права конкретної особи на майно чи житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних правовідносин, але їхня участь у цих відносинах не змінює характеру (суті) спірних правовідносин, не перетворює такий спір на публічно-правовий і не дозволяє поширювати на них положення адміністративної юрисдикції.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Таким чином правовідносини, які склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, оскільки в цьому випадку існує спір про майнове право, а саме: про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із права власності та права на житло.
Такий висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду в тотожних за змістом і суб`єктним складом правовідносинах, викладених у постановах від 20 жовтня 2022 року в справ №640/549/21, 21 вересня 2020 року в справі №260/1539/19, від 22 травня 2019 року в справі №826/10011/16, від 18 червня 2019 року в справі №537/3653/16-а, від 30 липня 2019 року в справі №826/7335/17, від 31 липня 2019 року в справі №2340/3949/18, від 18 вересня 2019 року в справі №826/15287/17, від 05 серпня 2020 року в справі №265/3034/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі №826/15287/17.
На підставі вищевикладеного, доводи скаржника про те, що у спірних правовідносинах він не оспорює своє право чи право ОСОБА_1 на користування квартирою, а лише його право на реєстрацію місця проживання, на підтвердження чого надає ордер на жиле приміщення, який, як свідчать матеріали справи, фактично був отриманий позивачем до зняття його з реєстрації у цій квартирі. При цьому, причини укладення ОСОБА_1 у 2019 році договору найму спірної квартири, потребують встановленню і перевірки в рамках цих правовідносин під час розгляду справи, яка має приватно-правовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не визначив належним чином характер спору, предмет і підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов до помилкового висновку про те, що позов належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а провадження у справі закрити у відповідності до ч.1 ст.319 КАС, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Крім цього, необхідно звернути увагу, що згідно ч.1 ст.239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача Попова П.О. про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 – відмовити.
Апеляційні скарги Виконавчого комітету Мукачівської міської ради та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року в справі №260/5521/25 скасувати.
Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради.
Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції цивільного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення, він може звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	В. О. Кушнір 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 11.06.26