ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/394/24 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Сорочка Є.О.,
суддів Коротких А.Ю., 
Чаку Є.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 серпня 2023 року № б/н про відмову в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації призначити ОСОБА_1 допомогу на дітей одиноким матерям з 28 серпня 2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Оболонської районної б місті Києві державної адміністрації з заявою про призначення їй допомоги на дітей одиноким матерям. Позивачка зазначає, що нею було відповідачу подано повний пакет документів, які дають стверджувати, що вона має статус одинокої матері. Проте, як вказує позивачка, вона отримала Розпорядження від 31.08.2023 №б/н, яким в призначенні допомоги відмовлено (далі - Розпорядження/ Рішення про відмову), оскільки «право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини». Позивачка вважає, що Рішення про відмову в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям №б/н від 31.08.2023 та дії відповідача щодо відмови у призначенні допомоги не відповідають нормам чинного законодавства, є протиправними та порушують її конституційне право на соціальний захист (отримання допомоги на дітей одиноким матерям).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом дублюють доводи викладені у відзиві на позовну заяву.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 28.08.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою до Управління соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про призначення усіх видів державної соціальної допомоги, а саме призначення допомоги на дітей одиноким матерям.
Дана заява зареєстрована Управлінням соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації 29.08.2023 за вх. № 15-23/4653.
Позивачкою до даної заяви було додано:
- декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів державної соціальної допомоги;
- копію паспорту;
- копію ідентифікаційного коду;
- копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.04.2022 № 3005-5000979555/26068;
- копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;
- копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ;
- рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2022 у справі № 201/5562/22 (провадження № 2/201/2675/2022);
- копію ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2022 у справі № 201/5562/22 (провадження № 2/201/2675/2022).
31.08.2022 Управлінням прийнято розпорядження №б/н, яким в призначенні допомоги відмовлено. Дана відмова обґрунтована тим, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Не погоджуючись з правомірністю такого рішення відповідача, позивачка звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що наявні правові підстави для призначення позивачу допомоги на дітей одиноким матерям.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII (далі - Закон № 2811) встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Відповідно до статті 1 цього Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Статтею 3 цього Закону визначено види державної допомоги сім`ям з дітьми.
Одним із таких видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога на дітей одиноким матерям.
За приписами статті 6 Закону № 2811 документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.
Відповідно до статті 18-1 Закону № 2811 право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Якщо одинока мати, одинокий усиновлювач, мати (батько) у разі смерті одного з батьків зареєстрували шлюб, то за ними зберігається право на отримання допомоги на дітей, які народилися чи були усиновлені до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).
Статтею 18-2 Закону № 2811 встановлено, що допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.
Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.
Вказані норми кореспондуються із пунктом 33 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751.
Згідно з пунктом 35 цієї Постанови для призначення допомоги на дітей одиноким матерям подаються такі документи:
1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
2) декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - декларація);
3) довідка про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
4) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку;
5) копія свідоцтва про народження дитини.
Згідно зі статтею 6 Закону № 2811 документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення.
Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.
Разом з тим, пунктом 35-2 Постанови №1751 встановлено умови, за наявності яких допомога на дітей одиноким матерям не призначається.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка до заяви про надання допомоги на дітей одиноким матерям додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 та копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 .
З даних копій свідоцтв про народження вбачається, що батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказано: батько - ОСОБА_1 ; мати - ОСОБА_1 .
При цьому, позивачка у позовній заяві зазначає, що батько ( ОСОБА_1 ) фактично після народження другої дитини припинив приймати участь в утриманні дітей та їх вихованні, тому позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з метою отримання судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 лютого 2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття дитини.
29.03.2019 Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області винесено судовий наказ № 263/2832/19 (провадження № 2-н/263/158/2019) вимоги позивачки задоволено.
Також позивачка зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.08.2021 у справі №263/4200/21 (провадження № 2/263/1563/2021) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірваний, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27.07.2022.
В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2022 у справі № 201/5562/22 (провадження № 2/201/2675/2022) ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене рішення набрало законної сили 28.11.2022року.
На підтвердження факту, що батько дітей не бере участі у їх виховані та утримання, позивачкою додатково надано суду:
- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2023, який свідчить про систематичну несплату батьком дітей аліментів;
- Акт оцінки потреб сім`ї/особи на доньку ОСОБА_2 за період 28.08.2023-04.09.2023;
- Акт оцінки потреб сім`ї/особи на сина ОСОБА_3 за період 28.08.2023-04.09.2023.
Вказане вище в сукупності, на думку позивачки, свідчить, що має статус одинокої матері.
Згідно зі статтею 133 Сімейного кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Натомість, відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2019 у справі № 804/4050/18 зазначив, що вирішальним для визначення права особи на отримання допомоги на дітей одинокій матері є факт народження дитини не в шлюбі, підтверджений витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини або довідкою про народження із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що діти позивачки ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) народжені в шлюбі, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.08.2021 у справі №263/4200/21 (провадження № 2/263/1563/2021) та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2022 у справі № 201/5562/22 (провадження № 2/201/2675/2022).
Як було встановлено вище, ОСОБА_1 записаний як батько у свідоцтвах про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 .
Разом із тим, наразі поняття «одинока матір» на законодавчому рівні не визначено, водночас 06.11.1992 поняття «одинокої матері» було визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує та утримує дитину сама.
Також, згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 18.03.2021 у справі №818/1350/16, «одинока мати» - це жінка, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, що підтверджується випискою з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька малюка відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 135 Сімейного кодексу; документом про народження дитини, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (для дітей, народжених за межами України), вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама, що підтверджується рішенням суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішенням органів опіки та піклування або суду щодо участі батька (матері) у вихованні дитини.
Відповідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.04.2022 у справі №320/11614/20, для визнання статусу «одинокої матері» необхідно встановити дві ознаки: жінка і виховує дитину, і сама її утримує.
При цьому, згідно правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2020 року у справа №520/2226/19 основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька, а одержання жінкою аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері.
Як зазначено вище, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2022 у справі № 201/5562/22 (провадження № 2/201/2675/2022) ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Центральним ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МРУ МЮ від 01.08.2023 № 69360668 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 90 303, 00 грн.
Крім того, згідно Актів оцінки потреб сім`ї/особи, позивачка за адресою: АДРЕСА_1 проживає лише з дітьми.
Дана адреса, як фактичне місце проживання/перебування, також вказана у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказане вище свідчить про те, що батько ( ОСОБА_1 ) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та доводить той факт, що позивачка сама виховує та утримує дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто має статус одинокої матері.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Управління соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 серпня 2023 року № б/н про відмову в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям є протиправним та підлягає скасуванню.
23.06.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 766 «Про реалізацію експериментального проекту щодо централізації механізму виплати деяких державних допомог».
Так, з аналізу постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2025 № 766 «Про реалізацію експериментального проекту щодо централізації механізму виплати деяких державних допомог» слідує, що функції призначення і виплати державних допомог, у тому числі, державна допомога про призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, з 01.07.2025 передані Пенсійному фонду України; відповідальними за організацію та забезпечення реалізації експериментального проекту визначено обласні, районні, районні у мм. Києві та Севастополі державні адміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад (за згодою) через свої структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, Пенсійний фонд України.
Отже, з 1 липня 2025 року пенсійний орган, який був залучений до участі у справі співвідповідачем, набув повноваження на здійснення функцій в правовідносинах, які раніше законодавчо були закріплені за органами соціального захисту населення, в частині прав та обов`язків щодо призначення та виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.04.2022 № 3005-5000979555/26068 фактичне місце проживання/перебування позивачки: АДРЕСА_1 .
При цьому, як було встановлено вище, позивач із заявою до Управління соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації звернулася 28.08.2023, втім в задоволені заяви було відмовлено.
Поряд з цим, згідно письмових пояснень відповідача позивач отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на дитину ОСОБА_2 , 2011 р.н., з 01.08.2025 по 06.06.2029, у розмірі 2361,00 грн, щомісяця.
Дану допомогу, позивачка отримує у відповідності до Порядку про призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 79 «Деякі питання призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».
У той же час, допомога на дітей одиноким матерям, яку просить призначити позивачка передбачена Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (в редакції на час звернення позивача) та Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю та допомога на дітей одиноким матерям є різними державними допомогами та такими, що не можуть виключати одна одну.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним та достатнім способом захисту буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 допомогу на дітей одиноким матерям з 28 серпня 2023 року.
Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких 

Суддя Є.В. Чаку