Номер провадження 2/754/209/26
Справа №754/11578/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

16 червня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретаря судового засідання - Каба А.В., 
за участю:
представника позивача - ОСОБА_1 
відповідачки - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2015 по 06.05.2020. У період шлюбу народилася донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із позивачем. Під час перебування у шлюбі відповідачка не дуже сумлінно ставилася до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, періодично пропадала з дому та поверталась у нетверезому стані. Відповідачка у 2019 році з власної ініціативи покинула сім`ю та переїхала проживати в інше невідоме місце. Натомість позивач самостійно займається вихованням доньки та її розвитком. На підставі викладеного, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також здійснити розподіл судових витрат.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.07.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання та витребувано в порядку ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.02.2026, яка занесена до протоколу судового засідання замінено відповідачку ОСОБА_5 на ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Під час виступу позивача із вступним словом, останній вказав про те, що є мобілізованим до лав ЗСУ, у період його відсутності дитиною займається його матір - бабуся дитини. Матір доньки у її вихованні участі не приймає, проте вирішив лише зараз подати позов про позбавлення її батьківських прав.
Відповідачка в судовому засідання проти задоволення позову заперечувала, оскільки єдиною причиною для звернення із вказаним позовом - це спроба позивача звільнитися з лав ЗСУ. Вказала, що зараз перебуває у шлюбі, та має ще двох дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працевлаштована, а утриманням її та дітей займається чоловік відповідачки. Разом з тим, при можливості відповідачка здійснює переказ коштів на утримання своєї доньки від попереднього шлюбу ОСОБА_8 . Крім того, намагається приходити до школи, щоб на перервах побачити доньку, з якою їй забороняє бачитися сам позивач. Про успіхи доньки дізнається від свекрові, яка сказала, що не хоче втручатися у відносини між сином та нею. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Вислухавши вступне слово сторони позивача, відповідачки, допитавши свідка ОСОБА_9 , з`ясувавши думку неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2015 по 06.05.2020.
У період шлюбу народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження.
10.03.2023 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб, у зв`язку із чим прізвище змінено на « ОСОБА_10 », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, неповнолітня дитина ОСОБА_4 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 .
Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в рівних частинах, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло від 02.07.1999.
Згідно характеристики вихованця ДНЗ № 797 м. Києва, ОСОБА_4 відвідувала групу середнього віку № 10 «Сонечко» з 20.07.2018. ОСОБА_8 прив`язана до бабусі ОСОБА_9 , яка проводить з нею весь свій вільний час. Батько та бабуся приймають активну участь. Мати ОСОБА_8 участі у вихованні дитини не приймає, дуже рідко буває у закладі.
ОСОБА_4 навчається в 4 В класі у школі І-ІІІ ступенів № 300 Деснянського району м. Києва. Відповідно до характеристики зі школи, ОСОБА_4 , зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця, має добрий загальний розвиток. Дівчинка жодного разу не згадувала про маму. Зі слів дитини вона не спілкується та не бачиться з нею взагалі. Всі організаційні питання бере на себе тато, який відвідує батьківськи збори, контактує з класним керівником і цікавиться навчанням своєї дитини. Восени 2024 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ, у зв`язку із чим вся відповідальність за дитину покладена на бабусю та дідуся. 
26.11.2025 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матітр ОСОБА_5 стосовно доньки ОСОБА_4 . 
Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом посилається на те, що донька проживає та перебуває повністю на його утриманні, в той час як мати дитини перестала приймати участь у житті та вихованні дитини, не надавала матеріальної допомоги та не цікавилася життям доньки.
Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Положенням ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).
Положенням ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 , згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1- 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Так, Верховний Суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Долучену до позовної заяви копію характеристики вихованця ДНЗ (ясла -садок) № 797 м. Києві, що подана на підтвердження позовних вимог щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини, суд до уваги не приймає, оскільки вказаний доказ не є належним та достовірним, через неможливість ідентифікувати особу підписанта та відсутність печатки ДНЗ. 
Надану характеристику на дитину зі школи, яка не підписана безпосередньо класним керівником - ОСОБА_13 суд до уваги не приймає, оскільки вказаний доказ не є достатнім на обґрунтування обставин, що викладені у позовній заяві.
Службова характеристика на ім`я позивача не є належним доказом на підтвердження ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_8 .
Відповідно до довідки від 18.11.2019 о/у ВКП Деснянського УП ГУНП в м. Києві, яка долучена позивачем, вказано, що ОСОБА_5 пішла з дому та самостійно повернулась.
Проте, з наданої довідки не можливо встановити, який період часу відповідачка була відсутня, за яких обставин, остання пішла з дому, відтак відсутність вказаної інформації позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність в діях відповідачки обставин, передбачених ст. 164 СК України.
Крім того, опитавши дитину, остання вказала, що фактично її вихованням займається бабуся. Мати бачить рідко, проте хотіла б з нею спілкуватися більше.
Покази свідка ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, суд до уваги не приймає, оскільки носять суперечливий характер. Крім того свідок не може бути об`єктивною в силу своїх родинних відносин із позивачем.
Таким чином, суду не надано беззаперечних доказів того, що відповідачка не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати з батьком.
Та обставина, що після розірвання шлюбу матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається позивач та його мати, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків матері і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Суд не погоджується із висновком Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.11.2025 № 102-5990 (а.с. 63-66) через його недостатньо обґрунтованість, а також останній суперечить інтересам дитини.
Положеннями ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, з огляду на аналіз вказаних норм законодавства України при розгляді позовних вимог про позбавлення батьківських прав обов`язковою є наявність письмового висновку органу опіки та піклування та участь його представника у судовому засіданні. У висновку органу опіки та піклування, який надається у справі про позбавлення батьківських прав, повинні міститися дані про умови проживання дитини, відомості про відносини між батьками, успішність дитини, стан її здоров`я. Висновок повинен містити посилання на всі документи, на підставі яких він зроблений та які відповідно до ст. 19 СК України мають бути додані. Зокрема, має бути доданий акт обстеження умов проживання дитини з відомостями щодо складу сім`ї, життєво-побутових і санітарно-гігієнічних умов, матеріального стану сім`ї.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №461/5125/20.
Суд звертає увагу також на зміст висновку, а саме абзац 6 на сторінці 65, де позивач ОСОБА_3 на засідання комісії повідомив, що свої вимоги він підтримує та просить позбавити батьківських прав мати стосовно їх спільної доньки. Зі слів батька, мати дитини була на минулому судовому засіданні та повідомила про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, однак просила не стягувати з неї аліменти, оскільки в неї є ще двоє малолітніх дітей і сплачувати аліменти на старшу доньку вона не зможе.
Суд вважає, що такі пояснення позивача на засіданні комісії свідчать про його недобросовісну поведінку, оскільки суперечать письмовим матеріалам справи. 
Так, відповідно до письмових матеріалів справи, відповідачка була присутня лише на двох судових засіданнях, які мали місце 21.10.2025 та 16.06.2026. 
В підготовчому засіданні 21.10.2025 відповідачка лише повідомила про зміну її прізвища у зв`язку із укладенням шлюбу і взагалі не висловлювала свою позицію щодо позовних вимог та 16.06.2026 - судове засідання, де відповідачка категорично заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав відносно старшої доньки.
Крім того, у наданому до суду висновку, думка дитини щодо спору про позбавлення батьківських прав не висловлена.
Отже, оскільки при розгляді даної категорії спорів пріоритет надається саме найкращим інтересам дитини, суд переконаний, що інтересам та розвитку дитини, відповідатиме її спілкування як батьком, так і з матір`ю. У свою чергу можливість налагодження стосунків між матір`ю та донькою остаточно не втрачена. 
Таким чином, суд за відсутності достовірно встановлених фактів ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд не приймає до уваги висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.11.2025 № 102-5990 та не вбачає підстав для задоволення позовних про позбавлення батьківських прав.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача.
У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.
Підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати доньку, передбачених ст.188 СК України не встановлено.
Відповідачка та Позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.
Суд приймає до уваги ту обставину, що на утриманні відповідачки ще двоє малолітніх дітей ( ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), свідоцтва про народження яких остання надала суду на огляд.
Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості суд визначає, що з відповідачки на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання дитини, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачкою.
Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.
Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін.
Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.
Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору.
Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідачки на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та висновок суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, сплачені судові витрати за вказану вимогу суд покладає на позивача.
На підставі ст.ст. 19, 164 - 166, 180-183, 191, СК України, керуючись ст.ст. 10, 13, 77-81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 273, 274 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Позивач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - код ЄДРПОУ 37501695, адреса - м. Київ, проспект Червоної Калини, 21 Г.
Повний текст рішення суду складено - 22.06.2026.
Суддя:      В.О. Сенюта