КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року справа № 340/3085/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі – Товариство) до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відділ) про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Відділу про визнання протиправною і скасування постанови від 18 лютого 2025 року щодо застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн.
Представник пояснив, що під час перевірки водій надав усі необхідні документи (подорожній лист, видаткову накладну, індивідуальну контрольну книжку водія).
Зазначив, що штраф стягнули не з Товариства, а з Кропивницької філії Товариства (далі – Філія), котра не набула статусу юридичної особи.
Відповідач заперечив щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.26-28).
Представниця пояснила, що під час перевірки водій не надав товарно-транспортної накладної і протоколу про перевірку та адаптацію тахографа транспортного засобу.
Зазначила, що до відповідальності за ненадання обов`язкових документів притягли перевізника, яким є Філія.
14 травня 2025 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.16-17).
09 лютого 2026 року суд прийняв ухвалу про розгляд справи у тому ж провадженні, однак з викликом сторін (а.с.52-53).
24 квітня 2026 року сторони до суду не з`явились, бо клопотали про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (а.с.98-99, 107).
Керуючись приписами частини 9 статті 205 КАС України, суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.
Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Встановлені факти і обставини, що стали підставами звернення до суду.

Так, 24 грудня 2024 року водій Філії ОСОБА_1 здійснив вантажне перевезення відсіву автомобілем «КАМАЗ 5511» № НОМЕР_1 (а.с.8).
Повна маса транспортного засобу – 19150 кг (а.с.28 (на звороті)). 
24 грудня 2024 року під час перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт у сфері перевезення пасажирів і вантажів інспектори Відділу зупинили згаданий автомобіль на автодорозі Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв 75 км + 812 м (а.с.8).
Транспортний засіб не обладнаний цифровим тахографом.
Інспектори встановили, що водій перевозив відсів і мішки.
Інспектори встановили, що водій не надав товарно-транспортної накладної і протоколу про перевірку та адаптацію тахографа транспортного засобу.
Свідок – інспектор ОСОБА_2 показав, що водій надав індивідуальну контрольну книжку водія, посвідчення водія і технічний паспорт транспортного засобу.
Свідок – водій ОСОБА_1 показав, що надав інспекторам подорожній лист, видаткову накладну, індивідуальну контрольну книжку водія, товарно-транспортну накладну на перевезення відсіву, посвідчення водія і технічний паспорт транспортного засобу.
29 січня 2025 року Відділ надіслав Філії повідомлення про розгляд матеріалів перевірки 18 лютого того ж року (а.с.31).
04 лютого 2025 року Філія отримала повідомлення (а.с.31 (на звороті)). 
17 лютого 2025 року Філія надіслала пояснення і видаткову накладну, подорожній лист, індивідуальну контрольну книжку водія (а.с.32-35). 
Представник Філії брав участь у розгляді матеріалів перевірки (а.с.22-28). 
18 лютого 2025 року Відділ прийняв постанову про накладення на Філію адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн. (а.с.27).
Штраф застосовано за перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки товарно-транспортної накладної і протоколу про перевірку та адаптацію тахографа транспортного засобу на підставі приписів абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон).
Позов подано до суду 13 травня 2025 року (а.с.15).

Юридична оцінка, встановлених судом, фактів і обставин справи.

Перш за все, переглянувши відеозапис з боді-камери інспектора Відділу і допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , суд встановив, що під час перевірки водій не надав товарно-транспортної накладної та протоколу про перевірку та адаптацію тахографа транспортного засобу.
Ні під час розгляду матеріалів перевірки, ні до суду представник позивача не надав цих документів.
Показання водія ОСОБА_1 про надання під час перевірки товарно-транспортної накладної, подорожнього листа і видаткової накладної спростовуються відеозаписом боді-камери інспектора. 
Отже, суд має відповісти на питання: чи існував у перевізника обов`язок надати під час перевірки товарно-транспортну накладну і протокол про перевірку та адаптацію тахографа транспортного засобу?
Так, відповідно до приписів абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, – штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно приписів частин 1 і 2 статті 48 Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника – документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Під «іншими документами» треба розуміти документи, наявність яких встановлено на рівні закону і підзаконного акту. 
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі – Положення).
Приписами пункту 1.3 Положення (у редакції на 24 грудня 2024 року) встановлено, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Приписами пункту 6.1 Положення передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Отже, транспортний засіб, який використовувала Філія, мав бути обладнаний діючим і повіреним тахографом, оскільки його повна маса становить 19150 кг. 
Приписами пункту 6.3 Положення встановлено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Ця норма стосується використання транспортних засобів, які не обов`язково повинні бути обладнанні тахографом.
Мова про автомобілі, повна маса яких не перевищує 3,5 т. 
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі – Інструкція). 
Приписами пункту 3.6 Інструкції (у редакції на 24 грудня 2024 року) визначено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів 
та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно 
з вимогами ЄУТР (994_016) здійснюють періодичні інспекції, які 
включають перевірку: дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки 
тахографа.
Додатком №1 до Інструкції є форма протоколу про перевірку та адаптацію тахографа транспортного засобу.
Отже, під час перевірки водій мав надати такий протокол.
Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі – Правила).
Приписами пункту 1 Правил (у редакції на 24 грудня 2024 року) встановлено, що перевізник – фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Вантажовідправник – будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.
Замовник – вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.
Приписами підпункту 11.3 пункту 11 Правил визначено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Отже, обов`язок складання товарно-транспортної накладної виникає у вантажовідправника і вантажовідправника, який є і Замовником.
Приписами пункту 1 Правил визначено, що товарно-транспортна накладна – єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Додатком №7 до Правил є форма товарно-транспортної накладної. 
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що у вантажовідправника виник обов`язок скласти товарно-транспортну накладну при передачі відсіву, кількість якого (7040 кг) доводила, що міг переміщатися у просторі лише завдяки транспортному засобу (а.с.9).
Тому водій під час перевірки мав надати товарно-транспортну накладну.
Видаткова накладна не заміняє товарно-транспортну накладну (документи різної правової природи).
Водій мав вимагати складання товарно-транспортної накладної.
Відсутність товарно-транспортної накладної доводить перевезення вантажу з порушенням вимог Правил.
Отже, під час перевірки водій не надав обов`язкових документів, якими є товарно-транспортна накладна і протокол про перевірку та адаптацію тахографа транспортного засобу.
За таке порушення притягують до відповідальності автомобільних перевізників на підставі приписів абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону. 
Приписами статті 1 Закону встановлено, що автомобільний перевізник – фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відділ наклав штраф на Філію, яка не набула статусу юридичної особи відповідно до пункту 1.2 Положення про Філію. (а.с.79-81).
Відповідно до пункту 2.1 Положення про Філію остання діє від імені Товариства (а.с.79-81).
Отже, автомобільним перевізником є Товариство. 
Тому, наклавши штраф на Філію, Відділ притягнув до відповідальності Товариство, котре є юридичною особою.
Саме такий правовий висновок є підґрунтям визнання Товариства належним позивачем, бо інакше до суду мала звернутися Філія, як особа, права якої порушено.
Розмір штрафу відповідає вимогам приписів абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону. 
Підсумовуючи, суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову.
Штраф має сплатити Товариство або Філія, у якої є власні банківські рахунки (а.с.79-81).
Судові витрати складаються зі сплати судового збору у сумі 3028 грн (а.с.13). 
Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» у задоволенні позову.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ