Справа № 129/4744/25 
Провадження по справі № 2/129/899/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" квітня 2026 р.    Гайсинський районний суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Дєдова С.М., 
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відсутність сторін та їх представників в приміщені суду в місті Гайсині цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , поданого в її інтересах представником позивача ОСОБА_2 , до Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, -
Встановив:
29.12.2025 р. до суду подано представником позивача в інтересах позивача ОСОБА_1 цивільний позов ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, а 31.03.2026 р. представником позивача до початку підготовчого судового засідання подано позовну заяву про зміну предмету позову, в якому стороною позивача заявлено одну позовну вимогу, - визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0500 га з кадастровим номером 0520810100:08:001:0569, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниця Вінницької області чоловіка ОСОБА_3 . 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 70 років в м. Вінниця помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , про що Гайсинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 07 грудня 2022 року складено відповідний актовий запис № 357 та видане свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 . 
Після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_3 залишилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві постійного користування відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-ВН № 020513, виданого Гайсинською міською радою народних депутатів на підставі рішення Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 27 листопада 1996 року № 260, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 14 від 2 грудня 1996 року.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5100409652026 від 25.03.2026, вказаній вище земельній ділянці площею 0,0500 га присвоєно кадастровий номер 0520810100:08:001:0569, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Копія зазначеного Витягу додається на 11 арк. 
Позивачка є дружиною померлого та спадкоємицею першої черги спадкування за законом після його смерті. Спадщину за законом позивачка прийняла у встановлений законом строк та спосіб. Спадкова справа до майна померлого заведена приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Жанною Йосипівною (справа № 31/2023). 
Зібравши всі необхідні для оформлення своїх спадкових прав документи, 17 жовтня 2025 року позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцької Жанни Йосипівни з метою оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало її померлому чоловікові. 
Однак, отримала відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, вказана вище земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства належала померлому не на праві власності, а на праві постійного користування. Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 373/02-31 від 17.10.2025 р. додається.
Разом з тим, померлий ОСОБА_3 за свого життя набув право постійного користування спірною земельною ділянкою у визначений законом спосіб, а також оформив його та зареєстрував згідно вимог чинного на той час законодавства. За життя спадкодавець не відмовився від свого права постійного користування. 
Станом на час звернення до суду, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні позивачки, яка в позасудовий спосіб позбавлена можливості оформити свої законні права на спадкове майно. 
Зазначені вище обставини змусили позивачку звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. 
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, письмово вимоги уточненої позовної заяви підтримали повністю, справу просили розглядати у їх відсутність, про що представник позивача подала заяву. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутність.
З урахуванням позицій учасників розгляду справи, досліджених доказів та вимог закону, суд визнає за необхідне змінені позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити повністю з таких міркувань.
Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 70 років в м. Вінниця помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , про що Гайсинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 07 грудня 2022 року складено відповідний актовий запис № 357 та видане свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 . 
Після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_3 залишилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві постійного користування відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-ВН № 020513, виданого Гайсинською міською радою народних депутатів на підставі рішення Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 27 листопада 1996 року № 260, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 14 від 2 грудня 1996 року.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5100409652026 від 25.03.2026, вказаній вище земельній ділянці площею 0,0500 га присвоєно кадастровий номер 0520810100:08:001:0569, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Копія зазначеного Витягу наявна в матеріалах. 
Позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3 та спадкоємицею першої черги спадкування за законом після його смерті. Спадщину за законом позивачка ОСОБА_1 прийняла у встановлений законом строк та спосіб. Спадкова справа до майна померлого заведена приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Жанною Йосипівною (справа № 31/2023). 
Зібравши всі необхідні для оформлення своїх спадкових прав документи, 17 жовтня 2025 року позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцької Жанни Йосипівни з метою оформлення своїх спадкових прав на вказану земельну ділянку та отримання свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало її померлому чоловікові. 
Однак, отримала відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, вказана вище земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства належала померлому не на праві власності, а на праві постійного користування, про що 17.10.2025 р. приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й. винесено постанову вих.№343/02-31 від 17.10.2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі спадкоємиці ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, у зв`язку із чим спадкоємець ОСОБА_1 не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_3 .
Разом з тим, померлий ОСОБА_3 за свого життя набув право постійного користування спірною земельною ділянкою у визначений законом спосіб, а також оформив його та зареєстрував згідно вимог чинного на той час законодавства. За життя спадкодавець не відмовився від свого права постійного користування. 
Зазначені вище обставини змусили позивачку звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. 
Станом на час звернення до суду, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні позивачки, яка в позасудовий спосіб позбавлена можливості оформити свої законні права на спадкове майно. 
Вказані встановлені судом обставини підтверджуються такими доказами: паспортом та карткою платника податків позивача, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 03.02.1974 р., свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 07.12.2022 р., довідкою Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про останнє місце реєстрації померлого №04-02/11 від 09.01.2023 р., довідкою приватного нотаріуса Савіцької Ж.Й. №457/02-14 від 12.12.2025 р., витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №71574660 від 22.02.2023 р., державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №020513 від 02.12.1996 р., постановою приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцької Ж.Й. №373/02-31 від 17.10.2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24.12.2025 р., Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5100409652026 від 25.03.2026, матеріалами спадкової справи №31/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (вищезазначені докази знаходяться в цивільній справі №129/4744/25, провадження по справі №2/129/899/2026, аркуші справи 9,10,11,12,13,14,15-16,17-18,26-38).
Зазначені спірні правовідносини регламентуються такими нормами права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.
За змістом ч.1 і ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту може бути, визнання права.
За змістом ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду;
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, (чинного на час набуття ОСОБА_3 права постійного користування земельною ділянкою), користування землею могло бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року).
Статтею 56 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII визначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.
Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Згідно із ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України 2001 року, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х "Перехідні положення" зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку.
Крім того, 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна "набувають" (який означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь") вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення).
Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 663/1738/16-ц. 
Крім того, статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право.
Також відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 11.12.2024 року у справі № 179/687/21, у пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року в справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.
Статтею 141 ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1241, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Ч.1, ч.2 ст.1268 ЦК України, згідно із якими спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Ч.5 ст.1268 ЦК України, згідно із якою незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини;
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Ч. 1 ст.1297 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
П.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за яким документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно. 
Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.
Відтак, право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
Отже, право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20).
Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З системного аналізу та тлумачення вказаних норм права, встановлених обставин у справі експліцитно та імпліцитно вбачаються такі висновки:
1). спадкодавець ОСОБА_3 за свого життя набув право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0500 га для ведення особистого підсобного господарства у 1996 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ВН №020513, виданого Гайсинською міською радою Вінницької області від 27.11.1996 р. №260, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №14 від 02.12.1996 р. Померлий ОСОБА_3 за свого життя набув право постійного користування спірною земельною ділянкою у визначений законом спосіб, а також оформив його та зареєстрував згідно вимог чинного на той час законодавства. За життя спадкодавець не відмовився від свого права постійного користування.
2) Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5100409652026 від 25.03.2026, вказаній вище земельній ділянці площею 0,0500 га присвоєно кадастровий номер 0520810100:08:001:0569, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Копія зазначеного Витягу наявна в матеріалах. 
3) 06.12.2022 р. внаслідок смерті чоловіка позивачки ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої входить, зокрема, на право постійного користування на земельну ділянку, площею 0,0500 га, кадастровий номер 0520810100:08:001:0569, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства. 
4). Спадкоємицею спадщини за законом померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 , яка вчасно прийняла спадщину померлого чоловіка шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.
5). 17.10.2025 р. приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцькою Ж.Й. шляхом винесення постанови вих.№343/02-31, про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ, що посвідчує право постійного користування, а не право власності спадкодавця на земельну ділянку, у зв`язку із чим спадкоємець ОСОБА_1 не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_3 .
6) Станом на час звернення до суду, спірна земельна ділянка перебуває у користуванні позивачки, яка в позасудовий спосіб позбавлена можливості оформити свої законні права на спадкове майно. 
Право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20).
Таким чином, з урахуванням встановлених під час судового розгляду на підставі наявних доказів обставин у справі та правовідносин сторін, які випливають із вказаних встановлених обставин, суд дійшов висновку, що до цих правовідносин підлягають застосуванню зазначені вище в рішенні норми права, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому з метою захисту законних прав позивача (спадкоємиці) ОСОБА_1 на спадщину суд визнає за необхідне змінені позовні вимоги задовольнити, та визнати за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,0500 га, з кадастровим номером 0520810100:08:001:0569, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниця, її чоловіка ОСОБА_3 . 
Керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 200, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,
Ухвалив:
Позовні вимоги задовільнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,0500 га, з кадастровим номером 0520810100:08:001:0569, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниця, її чоловіка ОСОБА_3 . 
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 16.04.1996 р. Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Гайсинська міська рада Гайсинського району Вінницької області, код ЄДРПОУ: 03084523, юридична адреса м. Гайсин Вінницької області, вул. 1-го Травня, буд. 7, засоби зв`язку: електронна пошта gaysinrada@gmail.com; телефон (04334) 2-21-60.

Суддя: