ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року 
м. Чернівці
справа № 719/876/25
провадження 822/584/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
відповідач ОСОБА_1 ,
апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Кудиба З.І.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі – ТзОВ «Брайт Інвестмент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Посилалося на те, що 11 грудня 2016 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2014193610, відповідно до умов якого надано кредит на суму 7 909 гривень 63 копійки.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТзОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу № 24/03/23, відповідно до умов якого первісний кредитор – АТ «ОТП БАНК» – відступив на користь нового кредитора – ТОВ «Брайт Інвестмент» права вимоги за кредитним договором № 2014193610 від 11 грудня 2016 року, разом з усіма додатками, графіками здійснення платежів та додатковими договорами, що є невід`ємними частинами.
ОСОБА_1 продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором № 2014193610 від 11 грудня 2016 року, заборгованість перед новим кредитором ТзОВ «Брайт Інвестмент» не погасив. Такі дії відповідача порушують законні права та інтереси ТзОВ «Брайт Інвестмент» і обґрунтовують звернення до суду з вимогою стягнення заборгованості у сумі 29 159 гривень 89 копійок.
Станом на дату подання позову сума заборгованості перед новим кредитором становить 29 159 гривень 89 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 17 142 гривень 40 копійок; заборгованість по відсотках – 12 017 гривень 49 копійок.
Позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованість за договором № 2014193610 від 11 грудня 2016 року у розмірі 29 159 гривень 89 копійок, а також судові витрати у сумі 2 422 гривні 40 копійок і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем повністю виконано зобов`язання за кредитним договором перед первісним кредитором, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТзОВ «Брайт Інвестмент» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ТзОВ «Брайт Інвестмент» вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Апелянт наводить обставини, викладені в позовній заяві, а також вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності заборгованості відповідача, адже розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами в сукупності з платіжним дорученням й листом - підтвердженням перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі.
Позиція апеляційного суду
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
11 грудня 2016 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2014193610.
Як вбачається зі змісту договору № 2014193610, ПАТ «ОТП Банк», надав відповідачу кредит в розмірі 7198 гривень на придбання товару строком на 16 місяців, розмір процентної ставки 0,01 % річних.
Згідно додатку № 1 до договору № 2014193610, загальний розмір платежів, які відповідач мав сплатити, складає 8 622 гривень 08 копійок, що складаються з погашення основної суми кредиту – 7 909 гривень 63 копійки та комісії – 711 гривень 88 копійок.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2014193610, який міститься на а.с. 48-90, загальний розмір сплачених відповідачем коштів – 22 886 гривень 91 копійку.
На підставі договору факторингу № 24/03/23 від 24 березня 2023 року права вимоги за цим договором були передані ТОВ «Брайт Інвестмент».
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТзОВ «Брайт Інвестмент» звернувся до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2014193610 від 11 грудня 2016 року, в загальному розмірі 29159 гривень 89 копійок, з яких 17142 гривень 40 копійок, заборгованість за тілом кредиту, 12017 гривень 49 копійок.
Відповідно до п. 1 кредитного договору № 2014193610 від 11 грудня 2016 року відповідач отримав кредит у розмірі 7198 гривень та зобов`язався повернути кредит 11 квітня 2018 року (а.с. 28).
Відповідно до додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 2014193610 від 11 грудня 2016 року, графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту повернення кредиту відбувається, шляхом сплати позичальником платежів протягом 16 місяців до 11 квітня 2018 року (а.с. 28 зворот).
У кредитному договорі № 2014193610 від 11 грудня 2016 року сторонами було погоджено розмір процентної ставки в розмірі 0,01 % річних.
Тобто, відповідач погодився у письмовому вигляді з усіма умовами кредитування, зокрема і щодо розміру відсотків.
Відповідно до додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 2014193610 від 11 грудня 2016 року, графіку платежів та розрахунку загальної вартості, орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 8622 гривень 06 копійок.
Також слід зазначити, що відповідно до позовних вимог та розрахунку заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, станом на 24 березня 2023 року, при цьому, розрахунок заборгованості за відсотками здійснено після закінчення строку дії кредитного договору. Крім того, у наданому позивачем розрахунку не зазначено за якою процентною ставкою було нараховано заборгованість.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18, пункти 53,53) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів, відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
Нарахування банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору – 11 квітня 2018 року є безпідставним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , у період з 11 грудня 2016 року по 24 березня 2023 року, в рахунок погашення заборгованості, сплатив 22 886 гривень 81 копійку, що підтверджується випискою по рахунку.
Враховуючи загальну вартість кредиту за договором № 2014193610 в розмірі 8 622 гривень 06 копійок та сплату ОСОБА_1 на погашення заборгованості, суд дійшов правильного висновку, що відповідач сплатив відсотки за користування кредитом та тіло кредиту.
Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі, суд не звернув увагу на те, що позивач неправомірно нараховував відсотки відповідачу за користування кредитними коштами після 11 квітня 2018 року. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, слід змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її в редакції цієї постанови. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» задовольнити частково. 
Змінити мотивувальну частину рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року, виклавши її в редакції цієї постанови. 
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Дата складання повної постанови - 06 травня 2026 року.
Головуючий        М.І. Кулянда
Судді: О.О. Одинак 
Н.К. Височанська