ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2977/26 Справа № 214/5985/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради,
Управління праці і соціального захисту населення Виконкому 
Саксаганської районної у місті ради, 
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по 
Довгинцівському і Саксаганському районах у місті Кривому
Розі Криворізького району Дніпропетровської області, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чепурнов Віталій Іванович, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року, ухвалене суддею Ткаченком А.В., присяжними Кучеренком О.І., Лагутіною О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 18 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У червні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чепурнов В.І., звернулася до суду з заявою, в якій, уточнивши вимоги, просила оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 07.02.2013 року Саксаганським РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області – померлим. 
Вимоги обґрунтовані наявністю обґрунтованих припущень загибелі її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 10 березня 2018 року о 05-40 годині пішов з місця їх мешкання по АДРЕСА_1 та громадським транспортом поїхав до дачного кооперативу «Флорекс» поблизу с. Кудашево Криворізького району Дніпропетровської області, однак додому так і не повернувся. У березні 2018 року вона зверталася до правоохоронних органів із заявою про розшук чоловіка ОСОБА_2 , однак місце його знаходження до теперішнього часу не встановлено. Оголошення чоловіка померлим їй необхідно для реалізації законного права на спадкування, тому просить задовольнити вимоги.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлою відмовлено. 
В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чепурнов В.І., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 про оголошення її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено належним чином матеріали кримінального провадження №12018040450000159, розпочатого за заявою ОСОБА_1 за фактом безвісного зникнення її чоловіка за ч. 1 ст. 115 КК України. Строки досудового розслідування були неодноразово продовжені в 2019-2021 роках, але слідчі розшукові дії не призвели до бажаного результату та не було встановлено місце знаходження ОСОБА_3 . Посилається, що нею надані безумовні докази, що підтверджують обставини, зазначені в заяві про оголошення ОСОБА_2 померлим. 
Відзив на апеляційну скаргу не поданий. 
Заслухавши суддю доповідача, представника заявника адвоката Чепурнова В.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з викладених у ній підстав, представника заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Пилипенко О.В., яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чепурнов В.І., підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21 березня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області за фактом безвісного зникнення її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 10.03.2018 о 05-40 годині пішов з місця їх спільного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та громадським транспортом поїхав до дачного кооперативу «Флорекс», розташованого поблизу с. Кудашево Криворізького району Дніпропетровської області та до теперішнього часу додому не повернувся, зв`язку з ним не має, місцезнаходження останнього не встановлено.
За відомостями Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.02.2025, на теперішній час проводяться розшукові дії, спрямовані на встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції, встановивши, що заявницею не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 або наявності обставин, які б доводили, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від нещасного випадку, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно ч. 1, 2, 3 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.
Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).
У частині першій статті 46 ЦК України зазначено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.
Відповідно ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.
Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.
При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України.
При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).
Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 зазначила, що фактично її чоловік ОСОБА_2 зник у 2018 році і на даний час місце його перебування невідоме.
За заявою ОСОБА_1 у 21.03.2018 року розпочато кримінальне провадження №12018040450000159 за ст. ч. 1 ст. 115 КК України. 
За матеріалами вказаного кримінального провадження слідчими розшуковими діями місце знаходження ОСОБА_2 установити не вдалося за можливе.
Разом з тим, за змістом статті 305 ЦПК України, заява про оголошення фізичної особи померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцем перебування якої невідоме, або за місцем знаходженням її майна.
Незрозумілим є, оскільки в рішенні не зазначено, які саме докази мала б надати заявник на підтвердження своїх вимог.
Тривала, а саме понад шість років, відсутність ОСОБА_2 за місцем свого проживання, а також відсутність будь-якої інформації про нього протягом вказаного періоду дає підстави суду зробити вірогідне припущення про його смерть.
У частині 1 статті 48 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.
Колегія суддів виходить з того, що держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян.
Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право ОСОБА_1 на оголошення чоловіка померлим, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації нею інших своїх прав та обов`язків.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чепурнов Віталій Іванович, задовольнити.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 про оголошення особи померлою.
Оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області Україна, померлим від дня набрання даною постановою законної сили, тобто з 28 травня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: