ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа № 918/209/26

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., 
за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С., 
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації
до Зарічненської селищної ради,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області,
про скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з одночасним визнанням права власності на неї,

у судовому засіданні приймали участь:
від позивача - Любчик І.І., довіреність № вих-336/0/01-72/26 від 09.01.2026 р.;
від відповідача - не з`явився;
від третьої особи - не з`явився;
від прокуратури - Гандзілевський Н.А. 

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".
У судовому засіданні 4 травня 2026 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2026 року заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Зарічненської селищної ради (далі - відповідач), в якій просить скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 12,0075 га з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, що розташована у межах прикордонної смуги на території Вараського району Рівненської області, за Зарічненською селищною радою (код ЄДРПОУ 04385632) на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Жмурака С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2021 № 57273798, з одночасним визнанням права державної власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації.
Також прокурор просить стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (код ЄДРПОУ 38326057, отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку 820172, рахунок UA238201720343120001000082783) сплачений судовий збір.
До позовної заяви заступником керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону додано платіжну інструкцію від 13 лютого 2026 року № 137 (внутрішній номер 487283748) про сплату судового збору в сумі 2 567 грн 20 коп.
Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що на підставі погодженої документації із землеустрою, 30.10.2019 року в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, площею 12,0075 га, цільове призначення - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.
Разом з тим, прокурор вважає, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель оборони, оскільки знаходиться в межах прикордонної смуги та, в силу законодавчих обмежень, може перебувати лише у державній власності. Стверджує, що незважаючи на факт перебування зазначеної земельної ділянки в межах прикордонної смуги, органом виконавчої влади - Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області видано наказ № 17-17-ОТГ від 08.12.2020 року "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", яким Зарічненській територіальній громаді в особі Зарічненської селищної ради передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7108,8425 га, в тому числі і спірну земельну ділянку з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 (п. 82 додатку до Акту приймання-передачі). Після цього, 24.03.2021 року на підставі зазначеного наказу та заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої уповноваженою особою Зарічненської селищної територіальної громади, прийнятої 19.03.2021 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 за Зарічненською селищною радою Вараського району Рівненської області (код ЄДРПОУ 04385632). Рішення про державну реєстрацію від 24.03.2021 року № 57273798.
На переконання прокурора, державна реєстрація права комунальної власності на зазначену земельну ділянку за Зарічненською селищною радою підлягає скасуванню з одночасним визнанням права власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної військової (державної) адміністрації.
Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року позовну заяву заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону залишено без руху та встановлено заступнику керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 (п`ять) днів з дня вручення даної ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:
- доказів про доплату судового збору за подання даної позовної заяви у встановленому законом порядку і розмірі;
- відомостей про нормативну або експертну грошову оцінку спірної земельної ділянки на дату подання позову.
25 та 27 лютого 2026 року від заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону через систему "Електронний суд" на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2026 року надійшли заяви про усунення недоліків з додатками. 
Ухвалою суду від 2 березня 2026 року позовну заяву заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено підготовче засідання на 6 квітня 2026 року. Крім того вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області.
5 березня 2026 року від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області через систему "Електронний суд" надійшли пояснення третьої особи щодо позову, відповідно до змісту яких заперечує проти задоволення позовних вимог та заявляє, що на момент передачі спірної земельної ділянки в комунальну власність до Головного управління жодної інформації про те, що відповідна земельна ділянка відноситься до земель оборони або про її перебування у постійному користуванні військових формувань не надходило.
Вважає, що під час формування спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, площею 12,0075 га, та прийняття рішення про її передачу у комунальну власність діяло в межах наданих законом повноважень, у спосіб та на підставі, визначених Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.
Звертає увагу, що Північно-західний апеляційний господарський суд у своїй постанові від 06.11.2024 року у справі № 902/122/24 зазначив, що землі оборони не можуть передаватися у приватну власність, однак закон не забороняє встановлювати особливий режим використання земель комунальної власності для оборонних потреб. Це відповідає Перехідним положенням Земельного кодексу України, які під час воєнного стану (та ще рік після нього) передбачають спрощене регулювання земельних відносин для потреб оборони. Зокрема: земельні ділянки державної та комунальної власності можуть вилучатися або змінювати своє призначення без дотримання окремих стандартних процедур; допускається припинення права користування природоохоронними та історико-культурними землями для оборонних цілей без звичайних вимог; у прикордонній смузі (30-50 м) вилучення сільськогосподарських і лісових земель здійснюється без відшкодування збитків. Отже, на переконання третьої особи, закон дозволяє більш гнучко використовувати землю для оборони під час воєнного стану.
Акцентує увагу, що прокурор помилково посилається на пункт 27(1) Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки ця норма не передбачає припинення права комунальної власності на земельні ділянки, навіть для оборонних потреб. Натомість закон встановлює спрощений порядок зміни цільового призначення таких земель і дозволяє передавати їх у постійне користування (без вилучення з комунальної власності). Тобто не встановлено обов`язкового переходу цих земель у державну власність. Вилучення земель стосується переважно приватної власності та має здійснюватися за процедурою, визначеною ст. 147 Земельним кодексом України. Захист інтересів держави у цій ситуації можливий без суду - через звернення уповноважених органів (Міноборони, ДПСУ тощо) до органів місцевого самоврядування щодо передачі землі у постійне користування. Однак у справі відсутні докази таких звернень або рішень про віднесення ділянки до земель оборони. Отже, спірна ділянка фактично залишається землею сільськогосподарського призначення (землі запасу) і не має офіційного статусу земель оборони.
Отже, підстави для скасування державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку відсутні.
Ухвалою суду від 6 квітня 2026 року підготовче засідання відкладено на 20 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 20 квітня 2026 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 4 травня 2026 року.
У судовому засіданні 4 травня 2026 року прокурор у справі підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.
Представник позивача у судовому засіданні 4 травня 2026 року також підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.
Відповідач у судове засідання 4 травня 2026 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 20.04.2026 року, до електронного кабінету Зарічненської селищної ради (а.с. 129). В той час про причини неявки суд не повідомив.
Крім того третя особа у судове засідання 4 травня 2026 року також не з`явилася, про дату, час і місце даного засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 20.04.2026 року, до електронного кабінету Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (а.с. 130). В той час в поясненнях просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).
Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Зарічненської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора у справі та представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, - 
ВСТАНОВИВ:

Стаття 1311 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 ГПК України).
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (ч. 4 ст. 53 ГПК України).
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 53 ГПК України).
Положення щодо представництва інтересів держави прокурором у суді закріплені у ст. 23 Закону "Про прокуратуру".
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру").
У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18, від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 20.07.2022 року у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 року у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Тобто, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
Разом з тим, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру").
Тобто, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 911/1497/18.
У даному випадку загроза порушення інтересів держави полягає у відновленні державою прав володільця на земельну ділянку, що належить до земель оборони.
У справі, що розглядається, прокурором визначено позивачем Рівненську обласну державну (військову) адміністрацію.
У випадку коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції.
Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, у цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18).
Згідно зі ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначені Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля тощо.
Статтею 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.
Приписами ст. 17 Земельного кодексу України також визначено повноваження державних адміністрацій у розпорядженні землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
За таких обставин, заступник керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону правомірно визначив Рівненську обласну державну (військову) адміністрацію уповноваженим органом на захист інтересів держави у даному спорі (позивачем у цій справі).
У постанові від 20.10.2020 року у справі № 924/250/19 Верховний Суд зауважив, що звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 року у справі № 903/865/20 наголосив, що насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 року у справі № 925/1133/18 (узагальнила висновки щодо застосування вищевказаних норм права та виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Рівненською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону на адресу Рівненської обласної державної (військової) адміністрації направлено лист № 30.55/02-924ВИХ-26 від 03.02.2026 року, в якому повідомлено уповноважений орган про порушення вимог чинного законодавства. На вказаний лист Рівненська обласна державна (військова) адміністрація листом № вих1835/0/01-53/26 від 16.02.2026 року зазначила про те, що її посадовими (уповноваженими) особами не вживалися заходи щодо порушення інтересів держави, а також зазначено про відсутність заперечень щодо звернення прокурором до суду з відповідною позовною заявою.
Отже, суд констатує, що Рівненська обласна державна (військова) адміністрація, будучи обізнаною про встановлені порушення у підконтрольній сфері, маючи встановлені законодавством повноваження щодо вжиття відповідних заходів, не вжила достатніх та необхідних заходів для захисту інтересів держави.
За наведених обставин, листом № 30.55/02-1492ВИХ-26 від 18.02.2026 року прокуратурою у відповідності до пунктів 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Рівненську обласну державну (військову) адміністрацію про звернення з позовом до Господарського суду Рівненської області.
З огляду на зазначене, суд зробив висновок, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, який, попри те, не здійснює захист прав та інтересів держави у спірних правовідносинах.
Згідно з правилами статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до п. 1 наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.02.2019 року № 59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності" прийнято рішення щодо проведення у 2019 році інвентаризації на території об`єднаних територіальних громад згідно з додатком 1, несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій.
До вказаного наказу у подальшому внесено зміни наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.05.2019 року № 129 "Про деякі питання проведення заходу з інвентаризації земель державної власності", зокрема п. 1 викладено у наступній редакції: 
"1. Провести у 2019 році захід з інвентаризації земель державної власності, а саме:
- інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах об`єднаних територіальних громад (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій) згідно з додатком 1, що додається;
- інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності на території областей України (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі) згідно з додатком 2, що додається.".
Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області розроблена спеціалістами Рівненської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" розроблена на підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.02.2019 року № 59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності"; наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.05.2019 року № 129 "Про деякі питання проведення заходу з інвентаризації земель державної власності"; договору на проведення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, укладеного між Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" від 21.02.2019 року № 12-Г та додаткової угоди від 13.05.2019 року № 1, технічного завдання на здійснення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області та складання за їх результатами технічної документації із землеустрою.
На підставі зазначених розпорядчих документів розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області (на даний час - Зарічненська селищна територіальна громада Вараського району Рівненської області).
Вказана документація із землеустрою у встановленому порядку погоджена відділом у Зарічненському району Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, що підтверджується відповідним висновком від 22.08.2019 року № 32-17-0 24-684/168-19; висновком Департаменту екології та природних ресурсів Рівненської обласної державної адміністрації про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення від 23.08.2019 року № 233 та висновком відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 28.08.2019 року № 11.12-286.
Окрім того на підставі погодженої документації із землеустрою, 30.10.2019 року в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, площею 12,0075 га, цільове призначення - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.
Згідно з робочим інвентаризаційним планом земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області (на даний час - Зарічненська селищна територіальна громада Вараського району Рівненської області), що міститься у зазначеній документації із землеустрою, земельна ділянка площею 12,0075 га, щодо якої проводилась інвентаризація належить до земель державної власності не наданих у користування чи у власність.
В подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 31.10.2019 року № 17-2818/16-19-СГ "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, в тому числі і щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, площею 12,0075 га.
В той же час із викопіювання з програмного модуля Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 розташована на місцевості на відстані не більше 2 кілометрів від лінії державного кордону з Республікою Білорусь, який проходить по річці Прип`ять, відтак знаходиться у прикордонній смузі.
Разом з тим, не зважаючи на факт перебування зазначеної земельної ділянки в межах прикордонної смуги, органом виконавчої влади - Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області видано наказ № 17-17-ОТГ від 08.12.2020 року "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" (далі - Наказ), яким Зарічненській територіальній громаді в особі Зарічненської селищної ради передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7108,8425 га, які розташовані на території Зарічненської селищної ради та колишніх Борівської, Вичівської, Дібрівської, Кухітсько-Вільської, Морочненської, Неньковицької, Новорічицької, Перекальської, Річицької та Серницької сільських рад Зарічненського району Рівненської області (на даний час - Вараський район Рівненської області), згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, відповідно до якого, всупереч вимог чинного законодавства, у перелік земельних ділянок незаконно включено земельну ділянку з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 (пункт 82 додатку до Акту приймання-передачі).
Разом з цим, у пункті 3 Наказу зазначено, що Зарічненській територіальній громаді в особі Зарічненської селищної ради необхідно зареєструвати право комунальної власності на отримані земельні ділянки сільськогосподарського призначення у порядку, встановленому законом, що фактично передбачено Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Окрім того у пункті 2 Акту приймання-передачі вказано, що він є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Зарічненської територіальної громади в особі Зарічненської селищної ради на зазначені у додатку земельні ділянки, до переліку яких незаконно включено земельну ділянку з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 (пункт 82 додатку до Акту приймання-передачі).
У подальшому, 24.03.2021 року на підставі зазначеного вище Наказу та заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої уповноваженою особою Зарічненської селищної територіальної громади, прийнятої 19.03.2021, державним реєстратором прав на нерухоме майно Жмураком С.С. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 за Зарічненською селищною радою Вараського району Рівненської області (код ЄДРПОУ 04385632). Рішення про державну реєстрацію від 24.03.2021 року № 57273798.
Рівненська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04.02.2026 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, площею 12,0075 га, яка розташована у межах прикордонної смуги на території Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області (на даний час - Зарічненська селищна територіальна громада Вараського району Рівненської області) та відноситься до земель оборони, продовжує перебувати у комунальній власності Зарічненської селищної ради, чим порушується право держави на володіння, розпорядження та використання даної земельної ділянки за призначенням.
За таких обставин державна реєстрація права комунальної власності на зазначену земельну ділянку за Зарічненською селищною радою підлягає скасуванню з одночасним визнанням права власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної військової (державної) адміністрації.
Рівненською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону на адресу Рівненської обласної державної (військової) адміністрації скеровано лист № 30.55/02 924ВИХ-26 від 03.02.2026 року, в якому повідомлено уповноважений орган про порушення вимог чинного законодавства та роз`яснено його вимоги, які надають прокурору право на звернення до суду в інтересах уповноваженого органу, а також висловлено прохання про інформування прокуратури про те, чи вживатимуться обласною військовою адміністрацією заходи цивільно-правового характеру, спрямовані на повернення земельної ділянки.
На відповідний лист Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Рівненська обласна державна (військова) адміністрація листом № вих1835/0/01-53/26 від 16.02.2026 року зазначила про те, що її посадовими (уповноваженими) особами не вживалися заходи щодо порушення інтересів держави, оскільки не було відомо про факт передання у комунальну власність земельної ділянки площею 12,0075 га з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, що знаходиться у межах прикордонної смуги, а також зазначено про відсутність заперечень щодо звернення прокурором до суду з відповідною позовною заявою.
Основні засади забезпечення національної безпеки і оборони держави визначені Конституцією України.
Приписи статті 17 Конституції України передбачають, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Аналіз зазначеної правової норми дає підстави вважати, що:
- захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та завданням усіх суб`єктів публічної влади;
- оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються передовсім на Збройні Сили України, які є основним суб`єктом забезпечення оборони держави;
- захист державного кордону України як невід`ємна складова системи забезпечення оборони держави покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Прийняті на виконання Конституції України законодавчі акти конкретизують приписи Основного Закону України.
Так, Закон України "Про оборону України" (далі - Закон № 1932-ХІІ) встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.
Оборона України - це система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту (стаття 1 Закону № 1932-ХІІ).
Згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 3 Закону № 1932-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підготовка держави до оборони в мирний час включає забезпечення охорони державного кордону України.
Наведені правила узгоджуються із приписами частини другої статті 2 Закону України "Про державний кордон України" (далі - Закон № 1777-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка визначає, що охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні ДПС України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.
Отже, законодавством чітко визначено, що для забезпечення оборони держави органи публічної влади повинні використовувати всі наявні у державі матеріальні ресурси та засоби, включно із землями оборони.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом ст. ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. ст. 20, 21 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.
Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.
У разі незаконного вибуття об`єктів у комунальну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту "ж" ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі оборони є однією з категорій земель України за основним цільовим призначенням.
Частиною 2 ст. 77 Земельного кодексу України встановлено, що землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.
За абз. 2 ч. 3 ст. 77 Земельного кодексу України, у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, а вздовж лінії державного кордону України з російською федерацією і республікою білорусь - шириною до 2 кілометрів.
Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони" військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони" землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.
Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.
Сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання.
Землі прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону належать до земель оборони і використовуються для забезпечення діяльності Державної прикордонної служби України, зокрема для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд, прикордонних знаків, просік, комунікацій та інших об`єктів. Ці землі мають особливий правовий режим, запроваджений законодавством, і використовуються з обмеженнями, передбаченими для забезпечення національної безпеки та оборони держави на кордоні.
Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 року у справі № 902/122/24 дійшла висновку, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, встановленої шириною 30-50 метрів вздовж державного кордону України, належать до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.
Аналогічного підходу притримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 04.09.2024 року у справі № 922/4669/23, від 02.10.2024 року у справі № 444/1011/20, від 15.01.2025 року у справах № 903/1311/23 та № 903/1324/23, від 12.02.2025 року у справі № 902/71/24, а також Касаційний цивільний суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 року у справі № 163/2369/16-ц.
Відповідно до Закону № 1777-XII Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 27.07.1998 року № 1147 "Про прикордонний режим" (далі - Постанова № 1147), якою установив уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації ДПС України, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень (пункт 1), а також затвердив Положення про прикордонний режим (далі - Положення; пункт 3 Постанови № 1147).
За термінологією, яка міститься в п. 2 Положення, прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Окремою ділянкою з особливим призначенням у межах прикордонної смуги є ділянка шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.
Організація інженерного забезпечення охорони державного кордону здійснюється відповідно до Інструкції з організації інженерного забезпечення державного кордону, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2019 року № 156 (далі - Інструкція № 156).
Відповідно до абз. 5 п. 1 Інструкції № 156 інженерне забезпечення охорони державного кордону - це комплекс організаційних та практичних заходів, які здійснюються з метою створення необхідних умов для своєчасного виявлення порушників державного кордону (противника), ефективного застосування озброєння та техніки (заподіяння максимальних утрат противнику), несення служби прикордонними нарядами, прихованого висунення, маневру та розгортання своїх сил, успішного виконання поставлених перед ними завдань, а також підвищення захисту підрозділів (особового складу, бойової та спеціальної техніки) від засобів ураження, ускладнення дій порушників державного кордону (противника).
Згідно з п. 1 глави 2 розділу IV Інструкції № 156 в інтересах охорони державного кордону на ділянці відповідальності органу охорони державного кордону створюється прикордонна інженерна інфраструктура. Лінія прикордонних інженерних споруд включає інженерні загородження, споруди для візуального спостереження, контрольно-слідову смугу, шляхи руху прикордонних нарядів (дорогу, стежку тощо). Залежно від умов місцевості та обстановки на державному кордоні на лінії прикордонних інженерних споруд можуть облаштовуватися інші елементи прикордонної інженерної інфраструктури.
Для забезпечення охорони державного кордону органи охорони державного кордону застосовують невибухові інженерні загородження. Основна їх кількість облаштовується на лінії прикордонних інженерних споруд (пункт 1 глави 3 розділу IV Інструкції № 156).
Земельні ділянки у її межах лінії інженерних прикордонних споруджень - це спеціальної смуги в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, на яких проводиться облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, відповідно до ч. 3 ст. 77 ЗК України віднесені до земель оборони, а отже, можуть належати на праві власності винятково державі та передаватися у постійне користування органам ДПС України.
Отже, законодавство України виокремлює із прикордонної смуги (в її межах) земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж державного кордону України для облаштування та утримання лінії прикордонних інженерних споруд.
Помістивши відповідні правила про земельні ділянки в межах прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону у ст. 77 "Землі оборони" ЗК України, встановивши мету виокремлення такої категорії земель - для забезпечення національної безпеки та оборони, дотримання режиму державного кордону, законодавець відніс ці земельні ділянки у межах прикордонної смуги до категорії земель оборони, для яких передбачений особливий режим використання.
Із досліджених матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду справи земельна ділянка з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, площею 12,0075 га, відноситься до земель оборони і незаконно зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві комунальної власності за Зарічненською селищною радою (код ЄДРПОУ 04385632).
Дана ситуація створена, у зв`язку з прийняттям ГУ Держгеокадастру у Рівненській області наказу №17-17-ОТГ від 08.12.2020 року "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність".
Так, даним Наказом Зарічненській територіальній громаді в особі Зарічненської селищної ради передано у комунальну власність ряд земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у тому числі і спірну земельну ділянку з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158. 24.03.2021 року на підставі зазначеного Наказу та заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої уповноваженою особою Зарічненської селищної територіальної громади, прийнятої 19.03.2021, державним реєстратором прав на нерухоме майно Жмураком С.С. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію означеної земельної ділянки за відповідачем. Рішення про державну реєстрацію від 24.03.2021 року № 57273798.
Проте, як вбачається з викопіювання з програмного модуля Державного земельного кадастру, - земельна ділянка з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, розташована на місцевості на відстані не більше 2 кілометрів від лінії державного кордону з Республікою Білорусь, яка проходить по річці Прип`ять, відтак знаходиться у межах прикордонної смуги, належить до земель оборони і в силу закону (ст. 77 Земельного кодексу України) може перебувати виключно в державній власності.
Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 незаконно зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві комунальної власності за Зарічненською селищною радою.
Суд виснує, що посилання третьої особи на те, що на момент передачі земельної ділянки у 2020 році правовий режим прикордонної смуги не діяв і що до Головного управління жодної інформації про те, що відповідна земельна ділянка відноситься до земель оборони або про її перебування у постійному користуванні військових формувань не надходило, - є помилковим та не відповідає змісту чинного на той час законодавства з огляду на наступне.
Так, розширення прикордонної смуги до 2 кілометрів від державного кордону було запроваджене Законом України № 2952-IX від 24 лютого 2023 року.
В той же час інститут прикордонної смуги як території з особливим режимом використання земель був нормативно встановлений задовго до внесення змін у 2023 році. Стаття 22 Закону України "Про державний кордон України" у редакції, чинній до змін, внесених Законом № 2952-IX, вже передбачала існування прикордонної смуги, порядок її встановлення Кабінетом Міністрів України та особливий режим використання земель у її межах.
Аналогічно, ст. 3 Закону України "Про використання земель оборони" у редакції, чинній до змін, внесених Законом України № 232-IX від 29.10.2019 року, передбачала, що землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування й утримання прикордонних інженерно-технічних споруд, надаються у постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.
Отже, зміни, прийняті Законом № 2952-IX у 2023 році, не створили новий правовий режим, а лише уточнили його параметри, зокрема встановили максимально можливу ширину прикордонної смуги до 2 кілометрів для кордону з російською федерацією та Республікою Білорусь.
Юридичний статус земель у межах прикордонної смуги як земель оборони, що відповідно до ч. 2 ст. 77 Земельного кодексу України можуть перебувати виключно у державній власності, існував незалежно від цих змін.
Визначальним є факт розташування земельної ділянки у межах прикордонної смуги, що підтверджено матеріалами справи, а не конкретна ширина смуги у законі на момент передачі. Тому і до внесення змін 2023 року спірна ділянка площею 12,0075 га, яка фактично розміщена на відстані від 1 114,43 м до 1 710,07 м від державного кордону, перебувала у межах прикордонної смуги, а відтак у силу закону належала до земель оборони та могла перебувати у державній власності.
Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року № 910/10987/18, від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15.
У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
За змістом ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).
Даний спір має приватноправовий характер, оскільки оскарження рішення про державну реєстрацію права власності земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом прокуратурою цивільного права позивача у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цієї ж земельної ділянки. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 23 січня 2019 року у справі № 821/1297/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.
Разом з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року по справі № 914/2350/18(914/608/20) зазначила, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право (пункти 122 - 123).
Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника державу в особі Рівненської обласної військової (державної) адміністрації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №902/122/24 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово - правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально - правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (аналогічні висновки викладені у пунктах 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20).
У зв`язку з цим, враховуючи положення статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для забезпечення державі дійсної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, прокурор звертається до суду з даним позовом з ефективним способом захисту порушеного права, а саме: скасування державної реєстрації права комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, що розташована у межах прикордонної смуги на території Рівненської області, за Зарічненською селищною радою на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним визнанням права державної власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації.
Судом встановлено, що даний спір стосується прикордонної смуги з Республікою Білорусь, в межах якої з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 2 кілометри уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми (ст. 77 Земельного кодексу України).
З досліджених судом доказів встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, площею 12,0075 га, яка повністю розташована у межах прикордонної смуги на території Рівненської області, відноситься до земель оборони.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено про незаконне перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності Зарічненської селищної ради, а відтак порушення майнових прав позивача, тому позовні вимоги заступника керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації до Зарічненської селищної ради про скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з одночасним визнанням права власності на неї є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
В позовній заяві прокурор просить стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону сплачений судовий збір.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 1 січня складає 3 328 грн 00 коп.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судовий збір за подання позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Як вбачається, у позовній заяві прокурором заявлено вимогу немайнового характеру (скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку) та вимогу майнового характеру (визнання права державної власності на земельну ділянку), яка підлягає вартісній оцінці.
Судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру складає 2 662 грн 40 коп., так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (3 328,00*0,8).
Судом встановлено, ціною позову є вартість земельної ділянки, за якою останній просить визнати право власності.
Згідно з листом-відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 10-17-0.10-1011/2-26 від 24.02.2026 року, вартість спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158 площею 12,0075 га становить 124 686 грн 24 коп.
Судовий збір за позовну вимогу майнового характеру (визнання права державної власності на земельну ділянку) складає 2 662 грн 40 коп., так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (3 328,00*0,8).
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні даного позову Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону було сплачено 5 324 грн 80 коп. судового збору, що підтверджується платіжними інструкціями від 13 лютого 2026 року № 137 (внутрішній номер 487283748) на суму 2 567 грн 20 коп., від 24 лютого 2026 року № 189 (внутрішній номер 488881951) на суму 95 грн 20 коп. та від 26 лютого 2026 року № 206 (внутрішній номер 490275203) на суму 2 662 грн 40 коп.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 5 324 грн 80 коп. покладаються на відповідача у справі.
Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.
Скасувати державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 12,0075 га з кадастровим номером 5622280700:04:000:0158, що розташована у межах прикордонної смуги на території Вараського району Рівненської області, за Зарічненською селищною радою (код ЄДРПОУ 04385632) на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Жмурака С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.03.2021 № 57273798, з одночасним визнанням права державної власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації.
Стягнути із Зарічненської селищної ради (34000, Рівненська обл., Вараський р-н, смт. Зарічне, вул. Центральна, буд. 11, код ЄДРПОУ 04385632) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (33001, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 227Д, код ЄДРПОУ 38326057, отримувач: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку 820172, рахунок UA238201720343120001000082783) 5 324 (п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 80 коп. витрат по оплаті судового збору.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14 травня 2026 року.

Суддя Політика Н.А.