ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 461/5975/25
провадження № 61-250св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кусий Андрій Васильович, 
на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 серпня 2025 року у складі судді Зубачик Н. Б. в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Шандри М. М. 
у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1,
ухвалив постанову про таке:
І. Короткий зміст скарги
1. У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою, у якій просила зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1. призупинити вчинення виконавчих дій та надати відстрочку виконання рішення до вирішення питання про зупинення виконання рішення Касаційним цивільним судом.
IІ.Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
2. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07 серпня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця ОСОБА_1. витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.
3. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, враховуючи рівень складності справи, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, кількість, зміст та обсяг підготовлених і поданих до суду документів, значення справи для кожної сторони, тривалість провадження у справі, виходячи із принципів розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення таких витрат у розмірі 1 000,00 грн.
4. Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що заявлений ОСОБА_1 до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн не є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, а також витраченим ним часом.
ІIІ.Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
5. Постановою Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
6. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 серпня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1. витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1. 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
7. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд виходив з такого:
- суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою;
- суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу;
- гонорар адвоката у розмірі 10 000,00 грн, визначений умовами договору про надання правової допомоги від 28 липня 2025 року, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру з урахуванням обставин справи; 
- суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заявлених витрат на правничу допомогу в повному обсязі;
- однак, стягуючи з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн, суд першої інстанції не взяв до уваги весь обсяг роботи, виконаної адвокатом, та витрачений ним час для підготовки відзиву на скаргу, що охоплює також і необхідність ознайомлення з матеріалами справи, проведення аналізу наявних документів;
- поданий відзив на скаргу є об`ємним за змістом, містить аналіз норм чинного законодавства, посилання на висновки Верховного Суду, викладені в подібних справах, а також на практику Європейського суду з прав людини;
- розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн відповідає критерію реальності та розумності адвокатських витрат, їх співмірності із складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи.
8. Стягуючи частково витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд виходив з наступного:
- представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1. - адвокат Кусий А. В. в судове засідання не з`явився, тому правнича допомога у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції полягала лише у підготовці апеляційної скарги;
- ухвала суду першої інстанції оскаржується виключно в частині розподілу судових витрат, тому підготовка апеляційної скарги не вимагала значних витрат часу адвоката, необхідності аналізу великого обсягу норм законодавства та детального вивчення судової практики.
ІV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
9. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1. просить змінити ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанову апеляційного суду і стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним витрати у розмірі 10 000,00 грн у з`язку з переглядом справи в суді першої інстанції та 4 000,00 грн у з`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
10. Касаційна скарга обґрунтована таким:
- розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини;
- при фіксованому розмірі адвокатського гонорару не має жодного значення конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання договору, та фактична кількість часу, витраченого ним при наданні послуг клієнту;
- визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу;
- оскільки на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_1 надав копії договорів про надання правничої допомоги, якими визначено фіксований розмір таких витрат, то це дозволяє встановити зміст, обсяг та вартість наданих послуг;
- саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення;
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт;
- суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи;
- водночас ОСОБА_2 взагалі не подавала як обґрунтованих заперечень на заяву про розподіл судових витрат, так і клопотання про зменшення розміру цих витрат ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді;
- суди безпідставно зменшили суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , та необґрунтовано відмовили в більшій частині вимог ОСОБА_1 .
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
11. 07 січня 2026 року представник ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанову апеляційного суду.
12. Ухвалою від 26 січня 2026 року відкрито касаційне провадження.
13. 17 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
14. Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
15. Ухвалою від 01 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
VІ. Позиція Верховного Суду
16. Переглянувши оскаржувані судові рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)), Верховний Суд зазначає таке.
17. Під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 подав відзив на скаргу ОСОБА_2 , у якому, крім іншого, зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, становить 10 000,00 грн, у зв`язку з чим просив вирішити питання щодо судових витрат (а.с. 27-39).
18. До відзиву представник ОСОБА_1 додав, зокрема, копію договору про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) від 28 липня 2025 року № 16211, у пункті 3.2 якого зазначено, що вартість надання правової допомоги у Галицькому районному суді м. Львова є фіксованою та становить 10 000,00 грн (а.с. 42-43).
19. 07 серпня 2025 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у задоволенні цієї скарги, а також стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн. 
20. Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, виходив з того, що заявлений ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн не є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, а також витраченим ним часом, тому дійшов висновку, що достатнім буде стягнення таких витрат у розмірі 1 000,00 грн.
21. Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині розміру стягнення судових витрат, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вказав, що у договорі розмір витрат на правничу допомогу був визначений у фіксованому розмірі, клопотання про зменшення такого розміру ОСОБА_2 не подавала, тому ці кошти мають бути стягнуті з неї в повному обсязі.
22. Крім іншого, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 4 000,00 грн (а.с. 63-70).
23. До апеляційної скарги представник ОСОБА_1 додав копію договору про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) від 12 серпня 2025 року № 168П, у пункті 3.2 якого зазначено, що вартість надання правової допомоги у Львівському апеляційному суді у цій справі є фіксованою та становить 4 000,00 грн (а.с. 72-73).
24. 22 грудня 2025 року суд апеляційної інстанції ухвалив постанову, згідно з якою збільшив розмір стягнутих витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, до 3 000,00 грн та стягнув з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 000,00 грн.
25. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн відповідає критеріям реальності та розумності адвокатських витрат, їх співмірності із складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи, а гонорар адвоката у розмірі 10 000,00 грн, визначений умовами договору від 28 липня 2025 року, не відповідає таким критеріям.
26. Крім того, стягуючи судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд виходив з того, що в судове засідання представник ОСОБА_1 не з`явився, і його правнича допомога полягала лише у підготовці апеляційної скарги, яка не вимагала значних витрат часу адвоката, необхідності аналізу законодавства та детального вивчення судової практики, тому вважав за необхідне стягнути такі витрати у розмірі 2 000,00 грн.
27. Проте Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів.
28. Цей суд наголошує, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК).
29. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).
30. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
31. Загальне правило розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, визначене в частині другій статті 141 ЦПК, за змістом якої у разі відмови в позові такі витрати покладаються на позивача.
32. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК).
33. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта, п`ята статті 137 ЦПК).
34. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (абзац перший частини восьмої статті 141 ЦПК).
35. За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) однією з підстав виникнення представництва є договір.
36. Частиною першою статті 627 ЦК передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
37. У статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
38. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК).
39. Верховний Суд неодноразово наголошував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
40. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
41. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (див. додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
42. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК.
43. Разом з тим, у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. 
44. Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
45. У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».
46. Суди, розглянувши заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, залишили поза увагою, що вартість правничої допомоги у договорах була встановлена у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу чи кількості судових засідань, у зв`язку з чим помилково відмовили у стягненні частини цих витрат.
47. В такому випадку конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання договорів про надання правничої допомоги, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару, тому суди мали виходити із встановлених у самих договорах розмірів такого гонорару.
48. Разом з тим, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (див. постанову Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19).
49. Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 надсилав ОСОБА_2 копію відзиву на її скаргу та копію апеляційної скарги (а.с. 40, 74), проте вона не скористалася своїм правом на висловлення заперечення щодо заявлених у цих документах розмірів витрат на правничу допомогу, відповідних клопотань про зменшення розмірів цих витрат не подала, доводів щодо їх неспівмірності не заявила.
50. За таких обставин, враховуючи відсутність у справі обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявлених розмірів витрат на правничу допомогу, погодження сторін договорів про надання правової допомоги щодо оплати адвокату гонорару у фіксованому розмірі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни ухвали суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанови апеляційного суду шляхом збільшення розміру таких витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, до 10 000,00 грн, та понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, до 4 000,00 грн.
VІІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
51. Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного перегляду дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм процесуального права. 
52. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанову апеляційного суду змінити шляхом збільшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , понесених ОСОБА_1  у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, до 10 000,00 грн, та понесених ним у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, до 4 000,00 грн, що відповідатиме статтям 409, 412 ЦПК.
VІІІ. Щодо стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції
53. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, у розмірі 4 000,00 грн.
54. На підтвердження понесених витрат представник ОСОБА_1 надав копію договору про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) від 06 січня 2026 року № 1/06/01/2026, у пункті 3.2 якого зазначено, що вартість надання правової допомоги у Верховному Суді у цій справі є фіксованою та становить 4 000,00 грн.
55. Заперечення щодо заявленого у касаційній скарзі розміру витрат на правничу допомогу чи клопотання про зменшення розміру цих витрат ОСОБА_2 до суду касаційної інстанції не подала.
56. З огляду на те, що вартість надання правничої допомоги визначена у фіксованому розмірі, заперечень щодо розміру судових витрат ОСОБА_2 не заявила, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, у розмірі 4 000,00 грн.
Із цих підстав,
керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кусий Андрій Васильович, задовольнити.
2. Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 07 серпня 2025 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу та постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2025 рокузмінити шляхом збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з  ОСОБА_2  на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, до 10 000,00 грн, та понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, до 4 000,00 грн.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 4 000,00 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко