ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/7029/25

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних діб, за 2024 рік у кількості 14 календарних діб, за 2025 рік у кількості 14 календарних діб;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки, які надаються відповідно статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2017 рік у кількості 14 календарних діб, за 2018 рік у кількості 14 календарних діб, за 2019 рік у кількості 14 календарних діб, за 2020 рік у кількості 14 календарних діб, за 2021 рік у кількості 14 календарних діб, за 2022 рік у кількості 14 календарних діб;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки відповідно до статті 124 КЗпП та статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» за 2022 рік у кількості 2 календарні доби, за 2023 рік у кількості 6 календарних діб, за 2024 рік у кількості 6 календарних діб, за 2025 рік у кількості 2 календарні доби;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних діб, за 2024 рік у кількості 14 календарних діб, за 2025 рік у кількості 14 календарних діб;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки, які надаються відповідно статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2017 рік у кількості 14 календарних діб, за 2018 рік у кількості 14 календарних діб, за 2019 рік у кількості 14 календарних діб, за 2020 рік у кількості 14 календарних діб, за 2021 рік у кількості 14 календарних діб, за 2022 рік у кількості 14 календарних діб;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки відповідно до статті 124 КЗпП та статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» за 2022 рік у кількості 2 календарні доби, за 2023 рік у кількості 6 календарних діб, за 2024 рік у кількості 6 календарних діб, за 2025 рік у кількості 2 календарні доби.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» та частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Тому вважає, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки соціальна відпустка, визначена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» до визначеного законодавцем у нормах статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» переліку не включена, отже грошовій компенсації при звільненні не підлягає. Також зазначає, що щорічна відпустка, порядок надання якої визначено статтею 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відсутня серед переліку щорічних відпусток, за які нормами спеціального права поліцейському при звільненні зі служби в поліції виплачується компенсація. Дні здійснення позивачем донацій до несення служби він не залучався, службові обов`язки не виконував. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 29.12.2023, а також має посвідчення донора крові та (або) її компонентів серія Б № 40 від 26.05.2025 (а.с. 12, 13).
Відповідно до копії наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 30.04.2025 № 234 ОСОБА_1 було звільнено зі служби за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 30.04.2025 (а.с. 16).
На запит представника позивача від 14.05.2025 № 212 відповідач листом від 23.05.2025 № 1802-2025 (6261) повідомив, що грошова компенсація поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується на підставі частини десятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», на даний час не має правових підстав виплатити грошову компенсацію позивачу за невикористані ним додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій, відпустки, які надаються згідно з Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та відпустки для здійснення донорства крові відповідно до статті 124 КЗпП та статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» (а.с. 18-19, 20-21). 
Відповідно до копії довідки від 22.05.2025 № 1487-2025(6095), виданої Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, ОСОБА_1 за час служби в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області, в період з 01.10.2022 по 30.04.2025, не використав наступні відпустки:
- за 2023 рік - 17 діб щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, 14 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій;
- за 2024 рік - 21 добу щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, 14 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій;
- за 2025 рік за фактично відпрацьований час - 15 діб щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, 14 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій.
Відпустки відповідно до статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в період з 01.10.2022 по 30.04.2025 ОСОБА_1 не надавались.
Відпустки відповідно до статті 124 КЗпП та статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» в період з 01.10.2022 по 30.04.2025 ОСОБА_1 не надавались.
Згідно з інформацією ГУНП в Київській області (№ 91295-2025 від 05.05.2025) ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 30.09.2022 додаткові оплачувані відпустки відповідно до статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як такому, що працює на території радіоактивного забруднення, не використав за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки (а.с. 22).
Відповідно до копії довідки від 15.04.2025 № 357, виданої Головним управлінням Національної поліції в Київській області, ОСОБА_1 дійсно з 10.02.2015 по 01.10.2022 проходив службу в зоні Чорнобильської АЕС, а саме: з 10.02.2015 по 07.11.2015 проходив службу на посаді інспектора патрульної служби роти № 2 батальйону патрульної служби (з охорони зони радіоактивного забруднення) Відділу зони Чорнобильської АЕС Головного управління МВС України в Київській області, з 07.11.2015 по 15.04.2016 на посаді поліцейського відділу поліції зони Чорнобильської АЕС Головного управління Національної поліції в Київській області; з 15.04.2016 по 28.11.2019 на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції зони Чорнобильської АЕС Головного управління Національної поліції в Київській області; з 28.11.2019 по 01.02.2021 на посаді поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції зони Чорнобильської АЕС Головного управління Національної поліції в Київській області; з 01.02.2021 по 01.10.2022 на посаді поліцейського взводу № 4 роти № 1 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (а.с. 17).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Згідно статті 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Частиною третьою статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено, що загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону України «Про відпустки»).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
За правилами частини першої статті 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) працівники, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - 37 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 49 календарних днів.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Статтею 93 Закону № 580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Положення Порядку та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Абзацами 7-8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що нормами Закону № 580-VIII не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР. 
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР, частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, 23.09.2021 у справі № 520/12296/2020, від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20.
За встановленими обставинами, позивач не використав наступні відпустки:
- за 2023 рік - 17 діб щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, 14 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій;
- за 2024 рік - 21 добу щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, 14 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій;
- за 2025 рік за фактично відпрацьований час - 15 діб щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, 14 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій;
- відпустки відповідно до статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в період з 01.10.2022 по 30.04.2025 не надавалися;
- відпустки відповідно до статті 124 КЗпП та статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» в період з 01.10.2022 по 30.04.2025 не надавалися;
- додаткові оплачувані відпустки відповідно до статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як такому, що працює на території радіоактивного забруднення, не використав за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 роки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію за невикористані дні зазначених вище відпусток.
Щодо права на компенсацію за невикористані дні відпустки відповідно до статті 124 КЗпП та статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» за 2022 рік у кількості 2 календарні доби, за 2023 рік - 6 календарних діб, за 2024 рік - 6 календарних діб, за 2025 рік - 2 календарні доби, то суд зазначає таке.
Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» визначено, що донорство крові та компонентів крові - добровільний акт людини, що полягає у донації крові та/або компонентів крові для подальшого використання їх для трансфузії, виготовлення лікарських засобів, медичних виробів або використання у наукових дослідженнях.
Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» керівники підприємств, установ, закладів, організацій, командири (начальники) військових частин зобов`язані:
1) в межах своїх повноважень сприяти суб`єктам системи крові та суб`єктам, що надають послуги з трансфузії крові та/або компонентів крові, в їхній роботі щодо залучення громадян до добровільного безоплатного донорства;
2) безперешкодно відпускати з місця роботи, служби або навчання осіб, які є або виявили бажання стати донорами крові та/або компонентів крові, у дні відповідного медичного обстеження і донації крові або компонентів крові (крім випадків, якщо відсутність донора на його робочому місці або місці служби в ці дні може призвести до загрози життю чи здоров`ю людей, до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони, безпеки держави та громадського порядку, до значної матеріальної шкоди або інших тяжких наслідків) на підставі відповідних заяв, поданих керівництву не пізніш як за один робочий день до дня донації крові та/або компонентів крові;
3) надавати на загальних підставах необхідні приміщення з доступом до комунікацій для забору крові та/або компонентів крові;
4) вирішувати віднесені цим Законом до їхньої компетенції питання про надання добровільним безоплатним донорам крові та компонентів крові компенсацій, передбачених законом.
Згідно статті 18 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» особа, яка виявила бажання здійснити донацію крові та/або компонентів крові, має право на:
1) достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я, пов`язану із здійсненням донорської функції;
2) участь у діяльності громадських організацій з метою популяризації добровільного безоплатного донорства;
3) правовий захист від будь-яких форм дискримінації за станом здоров`я;
4) відшкодування шкоди, заподіяної її здоров`ю у зв`язку з виконанням донорської функції.
Відповідно до частини другої статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» у день донації особа, яка виявила бажання здійснити донацію крові та/або компонентів крові, звільняється від роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів власника відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу. Здобувачі вищої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти у зазначені дні звільняються від занять, а військовослужбовці строкової служби та курсанти закладів військової освіти - від несення нарядів, вахт та інших форм служби.
Такій особі безпосередньо після кожного дня здійснення донації крові та/або компонентів крові надається день відпочинку із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів власника відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого органу. За бажанням такої особи цей день приєднується до щорічної відпустки.
У разі якщо за погодженням із керівництвом підприємства, установи, організації, командуванням військової частини в день безоплатної донації крові та/або компонентів крові донор був залучений до роботи або несення служби, йому за бажанням надається інший день відпочинку із збереженням середнього заробітку. У разі донації крові та/або компонентів крові у період щорічної відпустки така відпустка продовжується на один день.
Підставою для звільнення від роботи, навчання або служби відповідно до цієї статті є довідка, видана донору за місцем медичного обстеження чи донації крові та/або компонентів крові за формою та в порядку, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
З аналізу викладених норм слідує, що особам, які виявили бажання стати донорами крові після кожного дня здійснення донації крові та/або компонентів крові надається день відпочинку із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів власника відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого органу або за бажанням надається інший день відпочинку із збереженням середнього заробітку за умови погодженням із керівництвом підприємства, установи, організації, командуванням військової частини.
Отже, донори мають право на звільнення від службових обов`язків у день донації та додатковий день відпочинку зі збереженням середнього грошового забезпечення. Також ці дні можуть приєднуватися до щорічної відпустки, однак компенсації за невикористані дні донації при звільненні не передбачено, оскільки це пільговий відпочинок, а не відпустка.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних діб, за 2024 рік у кількості 14 календарних діб, за 2025 рік у кількості 14 календарних діб; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних діб, за 2024 рік у кількості 14 календарних діб, за 2025 рік у кількості 14 календарних діб; визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки, які надаються відповідно статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2017 рік у кількості 14 календарних діб, за 2018 рік у кількості 14 календарних діб, за 2019 рік у кількості 14 календарних діб, за 2020 рік у кількості 14 календарних діб, за 2021 рік у кількості 14 календарних діб, за 2022 рік у кількості 14 календарних діб; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки, які надаються відповідно статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2017 рік у кількості 14 календарних діб, за 2018 рік у кількості 14 календарних діб, за 2019 рік у кількості 14 календарних діб, за 2020 рік у кількості 14 календарних діб, за 2021 рік у кількості 14 календарних діб, за 2022 рік у кількості 14 календарних діб.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (просп. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних діб, за 2024 рік у кількості 14 календарних діб, за 2025 рік у кількості 14 календарних діб.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2023 рік у кількості 14 календарних діб, за 2024 рік у кількості 14 календарних діб, за 2025 рік у кількості 14 календарних діб.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки, які надаються відповідно статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2017 рік у кількості 14 календарних діб, за 2018 рік у кількості 14 календарних діб, за 2019 рік у кількості 14 календарних діб, за 2020 рік у кількості 14 календарних діб, за 2021 рік у кількості 14 календарних діб, за 2022 рік у кількості 14 календарних діб.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки, які надаються відповідно статті 47 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2017 рік у кількості 14 календарних діб, за 2018 рік у кількості 14 календарних діб, за 2019 рік у кількості 14 календарних діб, за 2020 рік у кількості 14 календарних діб, за 2021 рік у кількості 14 календарних діб, за 2022 рік у кількості 14 календарних діб.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27.05.2026.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ