Справа № 357/17176/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10701/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Сомок О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В., 
суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі Шпирук Ю.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Абібулаєвої Тетяни Геннадіївни, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2026 року, ухвалене у м. Біла Церква, у складі судді Сомок О.А., повний текст якого складено 23 березня 2026 року, у справі № 357/17176/25, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
ВСТАНОВИВ: 

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2211 від 23.07.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №1122 від 23 липня 2019 року про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн. 
26 січня 2026 року адвокат Федоренко В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.
Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2026 року заяву адвоката Федоренка В.С., подану в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення задоволено. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2026 року, адвокат Абібулаєва Т.Г., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу. Просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вказує, що докази, які підтверджують розмір понесених стороною позивача судових витрат були подані до суду після закінчення судових дебатів у справі. Аналіз цих доказів свідчить про те, що договір про надання правничої допомоги № 19/25 від 17 жовтня 2025 року та Додаток 1 до вказаного договору від 20 жовтня 2025 року, який містить розмір витрат на правничу допомогу, виникли та були в наявності у представника позивача до закінчення судових дебатів. В той же час, у заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача не наводив підстав неможливості їх подання до судових дебатів та не просив суд поновити строк на подачу зазначених доказів. При цьому, поновлення строку на подачу самої заяви про ухвалення додаткового рішення не замінює обов`язку зацікавленої сторони обґрунтувати неможливість подачі до закінчення судових дебатів у справі самих доказів. Таким чином, враховуючи відсутність обґрунтування поважних причин не подання своєчасності доказів, суд першої інстанції мав відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Крім того, вважає, що обсяг та складність поданих документів не відповідає часовому навантаженню, що вартує 8 000,00 грн. 
В судовому засіданні адвокат Абібулаєва Т.Г., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» та приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.
Мороз В.Ю., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., представник ВДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого додаткового рішення, заслухавши суддю-доповідача, поясненняособи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, рішення суду сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не переглядає правильність висновків суду першої інстанції у вказаній частині. Представник АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив лише додаткове рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Задовольняючи заяву адвоката Федоренка В.С., подану в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, щонадання професійної правничої допомоги адвокатом Федоренком В.С. на суму 8 000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, а витрати на професійну правничу допомогу відповідають критеріям реальності, розумності та справедливості, є обґрунтованими і пропорційними до предмета спору.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу  ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавав адвокат Федоренко В.С. У позовній заяві позивачем було наведено попередній розрахунок судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу по справі мають становити 8 000,00 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Федоренком В.С. було надано копію договору № 19/25 про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2025 року, копію додатку № 1 від 20.10.2025 року до договору №19/25 про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2025 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 26.01.2026 року до договору № 19/25 про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 15 від 26.01.2026 року, відповідно до яких вартість витрат на правничу допомогу склала 8 000,00 грн.
Надання правничої допомоги позивачеві адвокатом підтверджується матеріалам справи. 
А тому, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» на те, що у випадку, якщо сторона до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, а за відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки, як зазначалось, у цій справі стороною позивача було подано докази понесених витрат, в тому числі й тих, яких не існувало на час ухвалення рішення (акт приймання-передачі наданих послуг від 26.01.2026 року до договору № 19/25 про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2025 року), протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, попередньо здійснивши заяву про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів, що у повній мірі узгоджується з вищенаведеними приписами ЦПК України. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк подання відповідних доказів.
Також у колегії суддів відсутні підстави вважати, що визначена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних ним робіт. Такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає вимогам розумності та справедливості.
Крім того, за змістом ст. 137 ЦПК України суд вправі зменшити заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу виключно за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначив суд першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» було повідомленим про судовий розгляд, йому направлялася заява про ухвалення додаткового рішення, проте АТ КБ «ПриватБанк» не скористалося правом на подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» не навів обставин, які перешкоджали йому скористатися таким правом. 
При цьому учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).
Відтак, у колегії суддів відсутні підстави для висновку про те, що судом першої інстанції були порушені вимоги процесуального права при вирішенні питання про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, або не було враховано певних документів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.
Суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дав належну оцінку дослідженим доказам. 
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Абібулаєвої Тетяни Геннадіївни, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.
Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 червня 2026 року.
Суддя-доповідач
Судді