Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 208/9154/25
Номер провадження2/173/664/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
12 червня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 29.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 335937.
Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 7000 грн. За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а відповідач зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.
В свою чергу, ОСОБА_1 не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі19980,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4500,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі 2430,00 грн, заборгованість за пенею і штрафами –13050,00 грн.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке 25.07.2024 було перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 335937.
Користуючись правом нового кредитора, позивач нарахував на суму боргу інфляційні втрати у сумі 8251,82 грн та 3% річних у сумі 1799,84 грн.
Таким чином, загальна заборгованість відповідача з урахуванням суми збитків інфляційних втрат та 3% річних складає 30031,66 грн.
Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 29.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна»,яке 25.07.2024 було перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 335937.
Як убачається з Індивідуальної частини договору № 335937 про надання фінансового кредиту, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 4500,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом (пункт 1.1 договору).
Відповідно до пункту 1.2.1 договору сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,71 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, що становить 624,15 % річних, у межах строку кредитування, починаючи з наступного дня після надання кредиту.
Згідно з пунктом 1.3 договору сукупна вартість кредиту становить 151,30 % від суми кредиту або 6808,50 грн, до складу якої входять проценти за користування кредитом у розмірі 51,30 % від суми кредиту або 2308,50 грн (пункт 1.3.1 договору).
Відповідно до пункту 1.4 договору кредит надано строком на 30 днів, при цьому строк дії договору визначено до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.
Пунктом 1.5 договору передбачено, що кредит надається шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта або шляхом здійснення грошового переказу на його ім`я через внутрішньодержавні платіжні системи.
Згідно з пунктом 1.6 договору позичальник мав право ініціювати продовження строку користування кредитом за умови повної сплати нарахованих на дату пролонгації процентів за користування кредитом, а також пені та штрафу (у разі їх наявності), після чого строк користування кредитом автоматично продовжувався на аналогічний строк та на тих самих умовах без укладення додаткової угоди.
Крім того, відповідно до пункту 1.7 договору його невід`ємною частиною є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Авентус Україна», розміщені на офіційному веб-сайті товариства, а підписанням договору позичальник підтвердив факт ознайомлення з такими правилами, їх розуміння та згоду на їх застосування.
Відповідно до довідки ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію клієнта, між ТОВ «Авентус» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 335937 від 29.09.2018.
Позивач виконав умови договору, перерахувавши відповідачу 29.09.2018 кредитні кошти в розмірі 4500,00 грн, що підтверджується листом директора «Авентус Україна» № 1365/24-Е від 11.02.2025, в якому міститься інформація про видачу на платіжну картку ОСОБА_1 онлайн кредиту, код транзакції: creditplus-734852., а також листом директора ТОВ ФК «Вей Фор Пей» № 5543-Вп від 10.02.2025, в якому зазначено, що відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» успішні перекази на картки клієнтів, в тому числі, п.79 – 29.09.2018 на суму 4500 грн, номер транзакції в системі WayForPay–creditplus-734852.
Згідно довідки розрахунку заборгованості, складеної ТОВ «Авентус Україна» заборгованість відповідача за договором №335937 від 29.09.2018 складає 19980,00 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4500,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 2430,00 грн., штраф у розмірі 900 та заборгованість за пенею –12150,00 грн.
В матеріалах справи міститься договір факторингу № 1 від 12.04.2018, укладений між ТОВ «АвентусУкраїна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке 25.07.2024 було перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», реєстр прав вимог № 12 від 30.01.2019 та додаткова угода № 11 від 30.01.2019 до Договору факторингу № 1 від 12.04.2018.
Дослідивши зміст зазначених договорів кредиту та факторингу, суд доходить наступних висновків.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідні для договорів певного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З аналізу умов договору вбачається, що сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема щодо предмета договору, розміру кредиту, строку кредитування, порядку надання кредитних коштів, процентної ставки та порядку повернення кредиту і сплати процентів. Умови договору були чітко визначені та погоджені сторонами, що відповідає вимогам статей 626, 627, 628 та 638 ЦК України, а тому договір про надання фінансового кредиту № 335937 від 29.09.2018 є належним чином укладеним та обов`язковим для виконання його сторонами.
Водночас, вирішуючи спір, суд виходить із того, що предметом доказування у даній справі є не лише наявність кредитного зобов`язання, а також підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідача та законність переходу такого права від первісного кредитора до особи, яка звернулася до суду з позовом.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу цих прав.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, однак ризик неповідомлення боржника про таку заміну покладається на нового кредитора.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредиторові документи та інформацію, які підтверджують права, що відступаються.
Правовідносини факторингу врегульовані положеннями глави 73 ЦК України.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога.
У постанові від 16 березня 2021 року по справі №906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.
Тож, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
З аналізу положень глави 73 ЦК України та зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачається, що обов`язковими ознаками договору факторингу є надання фінансування за плату, відступлення грошової вимоги та фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Водночас Верховний Суд у своїй сталій практиці також неодноразово наголошував, що належними доказами, які засвідчують факт набуття прав вимоги за договором позики (кредитним договором), є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Таким чином, здійснення оплати за відступлені права вимоги є істотною умовою договору факторингу та однією з необхідних передумов переходу права вимоги до нового кредитора.
Судом встановлено, що на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ВІН ФІНАНС» позивачем надано договір факторингу № 1 від 12.04.2018, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке 25.07.2024 змінило найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС», реєстр прав вимог № 12 від 30.01.2019 та додаткову угоду № 11 від 30.01.2019 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018.
Разом з тим позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання сторонами умов зазначеного договору факторингу в частині оплати вартості відступлених прав вимоги.
Матеріали справи не містять платіжних доручень, банківських виписок, актів приймання-передачі, документів бухгалтерського обліку чи інших доказів, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів за договором факторингу № 1 від 12.04.2018.
За відсутності доказів здійснення оплати суд позбавлений можливості встановити факт належного виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок, факт дійсного переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора.
Отже, наявні у справі докази не дають можливості дійти беззаперечного висновку про перехід права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Згідно зі статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а обставини, які відповідно до закону повинні підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором, а відтак не підтвердив наявності у нього матеріально-правового інтересу та права на звернення до суду з відповідними вимогами.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 335937 від 29.08.2018 є недоведеними та не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати на відповідача не покладаються.
Керуючись ст.12,13,81,141,259,263-265,268,273,280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ЄДРПОУ 38750239) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.

Суддя:           Є.В. Челюбєєв