Єдиний унікальний номер 205/17824/25
Номер провадження2/205/1810/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Курбанової Н. М.,
за участю секретаря судового засідання Коваленко Т. О.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Добринь Я. О., звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просили суд порядку розподілу спільного майна подружжя поділити нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0524 га, кадастровий номер 1210100000:08:175:0182, що розташована на території Товариства приватних Садоводів «Мічуринець» за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу та відповідачу на праві спільної власності, наступним чином: припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказану земельну ділянку, визнавши право часткової власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки та визнавши право часткової власності за ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частини земельної ділянки, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що 18.02.2022 позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В період подружнього життя, 17.05.2024 позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано земельну ділянку площею 0,0524 га, кадастровий номер 1210100000:08:175:0182, що розташована на території Товариства приватних Садоводів «Мічуринець» за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1107, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Б.А. від 17.05.2024. Надалі, в період перебування сторін в шлюбі, вони за спільні кошти розпочали будувати житловий будинок на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Однак, новостворений об`єкт нерухомого майна після завершення будівництва не був прийнятий в експлуатацію, а право власності на нього залишається не зареєстрованим, оскільки сторони не зверталися за виготовленням відповідних документів до відповідних державних органів. Як вбачається із фотографій житлового будинку, будинок на етапі завершення будівництва, оскільки потребує тільки виконання внутрішніх робіт. До вказаного будинку навіть було підключено водопостачання та електропостачання. Проте, оскільки сторони не зверталися до відповідних органів за відповідними дозволами на будівництво будинку, тому об`єкт незавершенного будівництва є самочинним. Слід зазначити, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, тому 26.09.2025 Новокодацьким районним судом м. Дніпра шлюб між сторонами було розірвано. Однак, питання щодо поділу спільного майна подружжя наразі не вирішено, сторони не можуть мирним шляхом досягнути певних домовленостей, тому позивач вважає за необхідне за захистом своїх прав та інтересів звернутися до суду. Спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін, оскільки була придбана на ім`я відповідача під час перебування подружжя у шлюбі, тому вважають, що за позивачем і відповідачем в порядку поділу майна слід визнати право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки за кожним із подружжям. Позовні вимоги щодо визнання вказаної земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності з боку Позивача не заявляються, оскільки правовий режим майна, набутого під час перебування у шлюбі, встановлено нормами сімейного законодавства. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення визначених в ухвалі недоліків.
08 грудня 2025 року представником позивача усунуто недоліки, визначені ухвалою судді від 28.11.2025. 
Ухвалою судді від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
23 лютого 2026 року відповідач подала до суду заяву в якій зазначила, що вона визнає позов ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя у виді земельної ділянки, а також про припинення права спільної сумісної власності на зазначену ділянку і визнання права часткової власності за позивачем і за нею на 1/2 частку земельної ділянки за кожним. Однак, вона повністю не визнає вимогу позивача про стягнення з неї на її користь судових витрат за звернення до суду - судового збору і витрат на правничу допомогу, оскільки вона в порядку досудового вирішення спору визнавала право позивача на 1/2 частку земельної ділянки і не заперечувала проти визначення цих часток у нотаріальному порядку, не домовились вони тільки щодо розміру грошової компенсації за його частку в праві власності, але таке питання позивачем в позовній заяві і не ставиться.
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року за клопотанням представника позивача витребувано докази.
Вказана ухвала суду фактично не виконана, 10 квітня 2026 року до суду надійшов лист приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кота Б. А., в якому зазначено, що з метою належного виконання ухвали суду та дотримання вимог законодавства щодо захисту персональних даних та нотаріальної таємниці, просять зазначити конкретний перелік документів (доказів), що мають бути надані нотаріусом на ухвалу суду, із вказівкою про спосіб захисту персональних даних та конфіденційної інформації про осіб, які не є учасниками провадження. 
Позивач та його представник в підготовче засідання не з`явились, однак представник позивача - ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій також зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, питання про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача просять суд не вирішувати, а також не наполягають на повторному вирішення питання щодо витребування доказів. (а.с. 93)
Відповідач в підготовче засідання також не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій також зазначила, що позов ОСОБА_1 визнає, окрім вимоги про стягнення з неї судових витрат. (а.с. 92) 
Враховуючи, що в підготовче засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
За змістом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Враховуючи те, що відповідач визнає позов, про що зазначила у відповідній заяві, яка долучена до матеріалів справи, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення у справі за результатами підготовчого провадження. 
Дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 лютого 2022 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу з позивачем, відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». (а.с. 13)
Право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:08:175:0182, площею 0,0524 га, зареєстровано 17 травня 2024 року за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1107 від 17.05.2024, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №448555890 від 21.10.2025. (а.с. 15)
Вказана земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:08:175:0182, площею 0,0524 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності внесено до державного земельного кадастру. (а.с. 32) 
Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.10.2025 технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:175:0182 відсутня в місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держтеокадастру у Дніпропетровській області. (а.с. 36)
Згідно довідки №0510 від 07.10.2025 засвідченої головою правління Товариства приватних садоводів «Мічуринець», ОСОБА_1 з травня 2019 року проживає в будинку на ділянці АДРЕСА_1 , який побудований власноруч та підключено водопостачання і електроенергія садового товариства. Внески сплачені і на початок 2025 року заборгованість відсутня. (а.с. 14)
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 вересня 2025 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. (а.с. 39-40) 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Норми статті 60 СК України визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
Вказана позиція є сталою у практиці Верховного Суду.
Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.
Якщо презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою
Згідно з частиною другою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
За змістом ч. 1 ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. (стаття 68 СК України)
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружися або судовим рішенням.
Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Окрім того, згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
Так, судом встановлено, що спірне майно у виді земельної ділянки набуто сторонами у зареєстрованому шлюбі, тобто вказане майно є спільним майном подружжя, презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно не спростовано, отже воно підлягає поділу між позивачем та відповідачем, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні.
Таким чином, виходячи з принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності, а також враховуючи досягнення між позивачем та відповідачем домовленості щодо порядку поділу, суд доходить висновку, що спільне майно позивача та відповідача підлягає поділу шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності на частину спірної земельної ділянки за кожним. 
В той же час, задоволення вимоги про поділ спірного майна як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності на земельну ділянку по частині за кожним, саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вже виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту.
Така позиція суду також повністю узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного суду, що викладені у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. 
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, однак з огляду на те, що представником позивача подано суду відповідну заяву, в якій зазначено клопотання не вирішувати питання розподілу судових витрат, суд доходить висновку, що судові витрати у справі у виді судового збору та витрат на правову допомогу слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 :
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0524 га, кадастровий номер 1210100000:08:175:0182, що розташована на території Товариства приватних Садоводів «Мічуринець» за адресою: м. Дніпро, вул. Київська;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0524 га, кадастровий номер 1210100000:08:175:0182, що розташована на території Товариства приватних Садоводів «Мічуринець» за адресою: м. Дніпро, вул. Київська.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Судові витрати по справі покласти на позивача ОСОБА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя:    Н. М. Кубранова