ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/974/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ", м. Золотоноша, Черкаська область 
до Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича, с. Покровське, Нікопольський район, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості 

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича (далі - відповідач) заборгованість за договором підряду № 25072025 від 25.07.2025 у загальному розмірі 168 948,00 грн
Ціна позову складається з наступних сум:
- заборгованість у сумі - 84 474,00 грн;
- штраф у сумі 84 474,00 грн.
Ухвалою від 08.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Ухвалою від 04.05.2026 позовну заяву залишено без руху. 
Позивачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали господарського суду про залишення позовної заяви без руху запропоновано усунути недоліки позовної заяви, а саме надати: докази направлення позивачем додаткової угоди №1 від 01.09.2025 відповідачу, докази відмови відповідача від підписання додаткової угоди №1 від 01.09.2025.
05.05.2026 та 06.05.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшли заяви про усунення недоліків.
Ухвалою від 11.05.2026 продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі. 
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.
Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).
Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.
Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
12.05.2026 справу розглянуто по суті в межах розумного строку.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду № 25072025 від 25.07.2025 в частині повного та своєчасного виконання робіт.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
Згідно положень ч. 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Так, згідно даних підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», Фізична особа-підприємець Клочко Микола Петрович має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 11.05.2024 18:47.
Згідно довідки про доставку електронного листа, ухвалу від 04.03.2025 було доставлено до електронного кабінету відповідача 04.03.2025 (а.с.49).
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору підряду, строку його дії, порядок та строки виконання робіт, факт виконання та передачі робіт замовнику, загальна вартість робіт, наявність прострочення початку виконання робіт та порушення строку передачі їх результату замовнику, наявність підстав для стягнення штрафу, правомірність заявленого до стягнення штрафу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як убачається з матеріалів справи, між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Клочком Миколою Петровичем (підрядник) укладено договір підряду №25072025 від 25.07.2025 (надалі- договір).
Відповідно до п.1.1. договору, підрядник зобов`язується на свій ризик, з матеріалів підрядника, та замовника, власними силами виконати роботи, передбачені цим договором, а замовник зобов`язується в порядку на умовах, передбачених цим договором, прийняти та оплатити роботи підрядника.
Згідно з п. 1.2. договору, перелік та вартість робіт, які мають бути виконані підрядником, зазначені в додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору. 
Також у п. 2.1. сторони внормували, що загальна сума договору орієнтовно становить 281 580,00 грн. без ПДВ, а аванс у розмірі 30% від загальної вартості договору сплачується протягом п`яти календарних днів з моменту підписання цього Договору (п.2.3. договору).
Згідно п. 2.3. договору, аванс у розмірі 30% від загальної вартості договору сплачується протягом 5 календарних днів з моменту підписання цього договору. Остаточний платіж у розмірі 70% від загальної вартості договору сплачується протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.
Відповідно до п. 3.1 договору, підрядник зобов`язується виконати належним чином роботи та здати їх замовнику не пізніше 03.09.2025.
По закінченні виконання робіт, передбачених цим договором, підрядник здає виконані роботи замовнику. Приймання-передачі виконаних робіт оформлюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (далі-акт).( п. 7.1. договору).
Згідно з п.9.3. договору, при простроченні підрядником строку (терміну) виконання робіт, встановленого цим договором, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості невиконаних/невчасно виконаних робіт. У разі прострочення підрядником строку (терміну) виконання робіт, встановленого цим договором більше ніж на 10 календарних днів, підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 30% від вартості невиконаних/невчасно виконаних робіт.
Відповідно до п. 13.4. договору, договір вступає в силу після його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками та діє до 31.12.2025.
Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за цим договором перед другою стороною. Жодна сторона не має права розірвати договір в односторонньому порядку без погодження з другою стороною. (п. 13.5. договору).
01.08.2025 позивач згідно рахунку на оплату №00730/25 від 30.07.2025 здійснив авансовий платіж за договором, перерахувавши відповідачу 84 474,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №394046 від 01.08.2025.
24.08.2025 на електронну пошту позивача надійшов лист від відповідача №22082025-08 від 22.08.2025, у якому останній повідомив, що після обробки проведених замірів було виявлено, що фактичні розміри не відповідають тендерному технічному завданню та відповідно умовам Договору, а саме: виконання робіт збільшилося до 301 м2 замість 255 м2; профлиста необхідно 425 м2 замість 325 м2, з урахуванням незастосовуваних залишків; застосування інших матеріалів також збільшилось (рейка, плівка, саморізи).
У зв`язку з цим, відповідач пропонував розглянути можливість збільшення суми договору з підписанням відповідної додаткової угоди до договору та відновлення виконання робіт, згідно оновленого графіку та збільшеного строку завершення робіт.
Також позивач зазначає, що 28.08.2025 відповідач направив на електронну адресу позивача проект додаткової угоди від 27.08.2025 №1 до договору у якій відповідач запропонував викласти в новій редакції наступні пункти: п. 2.1. договору, зазначивши, що загальна сума договору становить 341 023,00 грн. без ПДВ; п. 3.1. продовжити виконання робіт до 30.09.2025, інші умови залишивши без змін. До цієї додаткової угоди відповідач надав додаток №1, у якому виклав оновлений кошторис. (а.с. 28-29).
Позивач вказує, що, проаналізувавши інформацію, зазначену в листі, а також проект додаткової угоди відповідача, позивач 08.09.2025 направив на електронну адресу відповідача проект свого варіанту додаткової угоди від 01.09.2025 №1 до договору, у якій позивач запропонував викласти в новій редакції наступні пункти: п. 2.1. договору, зазначивши, що загальна сума договору становить 341 023,00 грн. без ПДВ; п. 3.1. продовжити виконання робіт до 03.10.2025; п.3.3. у якому зазначити, що відповідач зобов`язаний приступити до виконання робіт не пізніше 15.09.2025 і що позивач має право розірвати договір, якщо відповідач не розпочне роботи до цієї дати. (а.с. 30).
Позивач зазначає, що відповідач не погодився зі змінами до п.3.3. і відмовився підписувати дану додаткову угоду без видалення цього пункту, про що повідомив позивача електронною поштою. (а.с. 62).
У свою чергу, позивач не погодився збільшити строк виконання умов без гарантій, що відповідач розпочне виконання до 15.09.2025, тому 15.09.2025 на електронну адресу відповідача, а також рекомендованим листом направив повідомлення про розірвання договору та повернення авансового платежу та приклав додаток до повідомлення – проект додаткової угоди від 15.09.2025 про розірвання договору підряду №25072025 від 25.07.2025, підписану замовником – СТОВ «ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ».
У цьому листі позивач пояснив, що у зв`язку з відмовою відповідачем від прийняття пункту щодо регламентації терміну початку робіт, запропонованого позивачем у проекті додаткової угоди №1 від 01.09.2025 до договору підряду №25072025 від 25.07.2025, яка попередньо була направлена відповідачу для продовження строків виконання та збільшення вартості робіт за договором, а також повідомив, що без включення пункту стосовно початку виконання робіт, підписання вищезазначеної додаткової угоди відбуватись не буде, а наявність чітко визначеної дати початку робіт є для позивача принциповою та обов`язковою умовою. У цьому ж листі позивач послався на ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має права зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. (а.с. 32-35).
Позивач зазначає, що, як замовник розраховував при укладенні договору на те, що роботи будуть виконані вчасно, а саме в строк, встановлений договором, станом на дату направлення даного повідомлення позивач був позбавлений значною мірою отримання результатів відповідних робіт у зв`язку з істотним порушенням умов договору відповідачем, тому у своєму повідомленні до відповідача запропонував розірвати договір шляхом підписання додаткової угоди та повернення авансового платежу.
Однак, відповідач додаткову угоду не підписав, аванс не повернув.
Вказане і стало причиною звернення позивача із позовом до суду. 

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке. 

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає однією із засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно із ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, тобто, законодавець передбачає обов`язкову оплатність договору підряду.
Частиною 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Статтею 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно положень статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. 
Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.
Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов`язання щодо здійснення попередньої оплати у розмірі 30 % вартості робіт, а відповідачем, у свою чергу, прийняті ці кошти без будь - яких зауважень.
Факт передачі позивачем грошових коштів належним чином підтверджено матеріалами справи та відповідачем не заперечуються.
Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем робіт за спірним договором, а також відсутність доказів узгодження розбіжностей між сторонами шляхом підписання додаткових угод до договору, позивач правомірно відмовився від договору підряду, і, як наслідок, має право на повернення попередньої оплати у розмірі 84 474,00 грн.
Враховуючи викладене, суд задовольняє позов в цій частині в розмірі 84 474,00 грн.

Правомірність нарахування штрафу.
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з п.9.3. договору, при простроченні підрядником строку (терміну) виконання робіт, встановленого цим договором, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості невиконаних/невчасно виконаних робіт. У разі прострочення підрядником строку (терміну) виконання робіт, встановленого цим договором більше ніж на 10 календарних днів, підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 30% від вартості невиконаних/невчасно виконаних робіт.
Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 84 474,00 грн. 
Суд перевірив розрахунок штрафу, помилок не виявив, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача попередньої оплати в розмірі 84 474,00 грн. та штрафу в розмірі 84 474,00 грн..

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне. 
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до приписів п.п. 2,4,5 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Суд зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, будучи обізнаним про наявність в суді справи, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (а.с.49), не надав суду жодних заперечень, пояснень у справі або доказів, які б свідчили про наявність підстав для відмови в позові.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ" до Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича про стягнення заборгованості- задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Клочка Миколи Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ" (вул. Героїв Маріуполя, 52/3, м. Золотоноша, Черкаська область, 19702, код ЄДРПОУ 25207363) попередню оплату в розмірі 84 474,00 грн., штраф у розмірі 84 474,00 грн., судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено та підписано -12.05.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко