Справа № 161/25035/25  Провадження №33/802/591/26 	Головуючий у 1 інстанції:Кихтюк Р. М. 	
	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року         місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2026 року щодо неї,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
Також стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 665,60 гривень судового збору.
ОСОБА_2 притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона 26.11.2025 близько 00.15 год. в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно чоловіка ОСОБА_1 , а саме: словесно ображала та погрожувала, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову судді незаконною. Вказує на те, що вона не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, судових повісток не отримувала, а тому була позбавлена можливості надати свої пояснення. Крім того, про існування постанови суду дізналась лише 02.06.2026 з ЄДРСР. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували її вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, хоча належним чином та завчасно повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою від 12.06.2026 (а.с.24). 
На адресу апеляційного суду  ОСОБА_2 подала заяву, в якій просить апеляційну скаргу розглядати без її участі.
А тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП її неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши потерпілого ОСОБА_1 , який заперечував апеляційну скаргу, доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню з таких підстав.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин є слушними та обґрунтованими, а тому строк на апеляційне оскарження постанови судді щодо  ОСОБА_2 підлягає поновленню, так як він пропущений з поважних причин.
Згідно вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2 не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи місцевим судом.
Так, в матеріалах справи наявні судові повістки адресованих  ОСОБА_2 , однак в справі відсутні будь-які докази того, що вказані повістки надсилались на адресу  ОСОБА_2  та чи отримувала вона їх.
Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що в протоколі про адміністративне правопорушення, а також в письмових поясненнях зазначений номер мобільного телефону ОСОБА_2 ..
Однак, телефонограма про виклик ОСОБА_2 в судове засідання місцевого суду в матеріалах справи відсутня.
Таким чином, за відсутності доказів того, що ОСОБА_2  повідомлялась про час та місце розгляду справи, суддя розглянув справу за її відсутності.
За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_2  не була повідомлена про час та місце розгляду місцевим судом, а справу розглянуто і притягнуто ОСОБА_2  до адміністративної відповідальності за її відсутності, при цьому були порушені вимоги ч.1 ст.268 КУпАП та права ОСОБА_2 , приходжу до висновку про необхідність скасування постанови судді та прийняття нової постанови, як це передбачено п.3 ч.8 ст.294 КУпАП, та відновлення порушеного права ОСОБА_2 ..
Згідно положень статей 245, 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що  ОСОБА_2  26.11.2026 близько 00.15 год. в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно чоловіка ОСОБА_1 , а саме: словесно ображала та погрожувала, чим була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.
Своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються матеріалами справи.
Доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у провину, стверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 595553 від 26 листопада 2025 року складеного щодо неї за ч.1 ст.173-2 КУпАП та в якому викладено обставини вчиненого правопорушення (а.с.1), рапортом (а.с.2), протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.3), поясненнями потерпілого ОСОБА_1 (а.с.4), а також іншими матеріалами справи.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Так, відповідальність за змістом ст.173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП настає за вчинення насильства в сім`ї – умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Так, згідно з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26.11.2025, потерпілий ОСОБА_1 повідомив, що 26.11.2025 близько 00.15 год. за адресою АДРЕСА_1 , його дружина ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство стосовно нього, а саме словесно ображала та погрожувала (а.с.3).
Твердження апелянта про те, що суддя не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні апеляційний суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи та дійшов висновку про наявність в діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Апеляційним судом у повному обсязі проаналізовані докази, які містяться в матеріалах справи.
На підставі наведених доказів слід дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи. 
Між тим, апеляційний суд позбавлений законної можливості накласти адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП поза межами, встановленого Законом, строку. 
Положеннями ч.3 ст.38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 173-2 і 173-6 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.
Згідно норм п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. 
Враховуючи те, що адміністративне правопорушення було вчинено  ОСОБА_2 26 листопада 2025 року та ще до надходження справи до апеляційного суду (11.06.2026) закінчились строки накладення адміністративного стягнення на  ОСОБА_2 , то провадження у справі щодо неї необхідно закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП – у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2026 року щодо неї.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2026 року щодо  ОСОБА_2  – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою визнати  ОСОБА_2  винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов