ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/1365/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.01.2026 №204950028307, яким відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області при призначенні з 02 січня 2026 року пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувати до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 відповідно до Постанови КМУ № 202 від 31.03.1994 періоди роботи з 25.07.1997 по 02.11.2000, з 08.11.2000 по 16.08.2006, з 27.12.2006 по 07.08.2007, з 29.07.2009 по 29.10.2009, з 01.03.2017 по 07.10.2021, з 11.10.2021 по 14.04.2022 та період навчання з 01.09.1993 по 10.06.1997; 3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області при призначенні з 02 січня 2026 року пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.03.2017 по 07.10.2021, з 11.10.2021 по 14.04.2022; 4) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та виплачувати з 02 січня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.01.2026 року позивач звернувся через веб-портал ПФУ із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах не залежно від віку, згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви позивачу рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.01.2026 року № 204950028307, відмовлено в призначенні пенсії. Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, вважає його протиправними та таким, що порушує його право на соціальне забезпечення.
Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що рішенням від 09 січня 2026 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. До страхового стажу роботи позивачу не зараховано періоди роботи з 2017 року по 2022 року, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , виданої на не підконтрольній території, та за вище вказаний період відсутні відомості про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 02.01.2026 року позивач звернувся через веб-портал ПФУ із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах не залежно від віку, згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.01.2026 року № 204950028307 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 22 роки 11 місяців 17 днів, для розрахунку з урахуванням кратності стаж складає 36 років 9 місяців 24 дні, пільговий стаж роботи становить 15 років 10 місяців 24 дні. До страхового стажу роботи заявника не зараховано періоди роботи з 2017 року по 2022 року, згідно трудової книжки НОМЕР_2 виданої на не підконтрольній території, за вище вказаний період відсутні відомості про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку.
Також, позивач зазначає та як вбачається з розрахунку стажу, до Списку № 1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, позивачу не зараховано: період навчання з 01.09.1993 року по 10.06.1997 року (враховано до загального страхового стажу, однак не враховано до пільгового стажу по Списку № 1, відповідно до постанови КМУ № 202 - підземні роботи); період роботи з 25.07.1997 року по 02.11.2000 року (враховано до загального страхового стажу, однак не враховано до пільгового стажу по Списку № 1 відповідно до постанови КМУ № 202 - підземні роботи); період роботи з 08.11.2000 року по 16.08.2006 року (враховано до пільгового стажу роботи за Списком № 1, однак не до Списку №1 відповідно до постанови КМУ № 202 - підземні роботи); період роботи з 27.12.2006 року по 07.08.2007 року (враховано до пільгового стажу роботи за Списком № 1, однак не до Списку №1 відповідно до постанови КМУ № 202 - підземні роботи); період роботи з 29.07.2009 року по 29.10.2009 року (враховано до пільгового стажу роботи за Списком № 1, однак не до Списку №1 відповідно до постанови КМУ № 202 - підземні роботи).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Пунктом 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Абз. 1 частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
При цьому, пунктами 20-22 Порядку № 637 визначено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.
Так, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивач у період з 01.09.1993 року по 10.06.1997 року навчався в Донецькому гірничому технікумі по професії гірничого техніка електромеханіка. З 25.07.1997 року по 02.11.2000 року позивач працював на посаді електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем під землею в Виробничому об`єднанні «Донецьквугілля». З 08.11.2000 року по 16.08.2006 року позивач працював підземним електрослюсарем 4-5 розряду з повним робочим днем під землею в шахті ім. О.Ф. Засядька. З 27.12.2006 року по 13.04.2008 року позивач працював гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті, а потім прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті ім. О.Ф. Засядька. З 22.04.2008 року по 22.07.2009 року позивач працював прохідником 4-5 розряду з повним робочим днем в шахті у відокремленому підрозділі «Шахта ім. Є.Т. Абакумова». З 29.07.2009 року по 28.02.2017 року позивач працював підземним електрослюсарем 5 розряду з повним робочим днем в шахті, гірничим майстром з повним робочим днем в шахті та заступником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті в ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька».
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 01.03.2017 року по 07.10.2021 року працював заступником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті в ДП «Шахта ім. О.Ф. Засядька». З 11.10.2021 року по 14.04.2022 року позивач працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті у філіалі «Шахта ім. О.О. Скочинського».
Трудові книжки позивача містяться всі необхідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Вказані професії, на яких працював позивач (електрослюсар підземний, гірник підземний, прохідник підземний, заступник начальника дільниці в шахті) відносяться до професій, передбачених Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, Списком № 1 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року та Списком №1 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року.
Розділом І постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років», встановлено, зокрема, список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку, а саме: І) підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).
Отже, законодавець саме Постановою № 202 від 31.03.1994 визначив список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах.
Таким чином, посади на яких працював позивач віднесені до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до постанов КМУ від 16.01.2003 року № 36, від 24.06.2016 року № 461, та від 31.03.1994 року № 202.
Враховуючи вищевикладене, періоди роботи позивача з 25.07.1997 року по 02.11.2000 року, з 08.11.2000 року по 16.08.2006 року, з 27.12.2006 року по 07.08.2007 року, з 29.07.2009 року по 29.10.2009 року, з 01.03.2017 року по 07.10.2021 року та з 11.10.2021 року по 14.04.2022 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, відповідно до постанови КМУ № 202 від 31.03.1994 року. 
Щодо зарахування періоду навчання позивача до пільгового стажу роботи за Списком № 1, суд зазначає наступне.
Згідно з п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» встановлено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівника, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Аналогічна, за змістом, вимога міститься і в абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.
Аналізом зазначених правових норм встановлено, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.
Відповідно до диплому серії НОМЕР_4 та виписки до диплому, позивач з 01.09.1993 року по 10.06.1997 року навчався в Донецькому гірничому технікумі ім. Є.Т. Абакумова та здобув кваліфікацію – «гірничого техніка-електромеханіка».
Після закінчення навчання, позивач був прийнятий з 25.07.1997 року на роботу в шахту «Петровська» електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею, тобто на професію, яка передбачена Списком № 1 відповідно до постанови КМУ № 202.
Таким чином, період навчання позивача з 01.09.1993 року по 10.06.1997 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 1, відповідно до постанови КМУ № 202.
Щодо посилання відповідача про те, що трудова книжка серії НОМЕР_2 видана на не підконтрольній території, внаслідок чого не можливо врахувати записи трудової книжки, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, § 142).
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Отже, суд приходить до висновку, що періоди роботи з 01.03.2017 року по 07.10.2021 року та з 11.10.2021 року по 14.04.2022 року підлягають зарахуванню як до загального страхового стажу позивача, так і до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, відповідно до постанови КМУ № 202 від 31.03.1994 року.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, відповідно до постанови КМУ № 202 від 31.03.1994 періоди роботи з 25.07.1997 по 02.11.2000, з 08.11.2000 по 16.08.2006, з 27.12.2006 по 07.08.2007, з 29.07.2009 по 29.10.2009, з 01.03.2017 по 07.10.2021, з 11.10.2021 по 14.04.2022 та період навчання з 01.09.1993 по 10.06.1997. Також, слід зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01.03.2017 по 07.10.2021 та з 11.10.2021 по 14.04.2022.
Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про неправильне визначення відповідачем тривалості стажу позивача, що є достатньою підставою для визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії від 09.01.2026 та наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, здійснивши обчислення тривалості пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, на підставі ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
Суд зазначає, що питання обчислення стажу охоплюється дискреційними повноваженнями відповідача та має вирішуватися після проведення відповідачем перерахунку пільгового стажу із врахуванням висновків суду, наведених в цьому рішенні, а тому вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є передчасними, через що не підлягають задоволенню.
Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю під час ухвалення рішення, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.382 КАС України, за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
У даному випадку, на час ухвалення рішення суду, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач після набрання законної сили рішенням суду буде ухилятися від його виконання.
Відповідно клопотання про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.
Згідно частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1 064,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.01.2026 року № 204950028307 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, періоди роботи з 25.07.1997 року по 02.11.2000 року, з 08.11.2000 року по 16.08.2006 року, з 27.12.2006 року по 07.08.2007 року, з 29.07.2009 року по 29.10.2009 року, з 01.03.2017 року по 07.10.2021 року, з 11.10.2021 року по 14.04.2022 року та період навчання з 01.09.1993 року по 10.06.1997 року. 

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.03.2017 року по 07.10.2021 року та з 11.10.2021 року по 14.04.2022 року.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2026 року про призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування висновків суду.

6. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) судові витрати у розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька