ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. Справа№ 910/12961/25 (910/363/26)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Отрюха Б.В.
суддів: Сотнікова С.В. 
Остапенка О.М. 

Секретар судового засідання: Басараба К.Ю.

За участю представників учасників справи:
від ОСОБА_1 : Варес М.О. - за ордером серії АО №1212585 від 04.02.26;
від Міністерства юстиції України : Махинько О.О. - за наказом №876/к від 29.01.25.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) (суддя Стасюк С.В., повний текст ухвали складено та підписано - 27.01.2026)

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позову

в межах справи № 910/12961/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Філософія девелопмента»
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) (суддя Стасюк С.В., повний текст ухвали складено та підписано - 27.01.2026) заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позову - задоволено частково; до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі в межах розгляду справи № 910/12961/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента" вжито заходи забезпечення шляхом:
- заборони Офісу протидії рейдерству, Державному підприємству "Національні інформаційні системи", усім органам та суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації юридичних осіб, зокрема, Міністерству юстиції України, посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, виконувати наказ Міністерства юстиції України №3030/5 від 07.11.2025 року та будь-які нотаріальні та реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента" (01021, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 16 офіс 2/11; ідентифікаційний код 42088061);
- заборони Офісу протидії рейдерству, Державному підприємству "Національні інформаційні системи", усім органам та суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації юридичних осіб, зокрема, Міністерству юстиції України, посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, виконувати наказ Міністерства юстиції України №3668/5 від 31.12.2025 року та будь-які нотаріальні та реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента" (01021, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 16 офіс 2/11; ідентифікаційний код 42088061);
- заборона усім органам та суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації юридичних осіб, зокрема, Міністерству юстиції України, посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента" (01021, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 16 офіс 2/11; ідентифікаційний код 42088061);
в іншій частині заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позову - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, Міністерство юстиції України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права -ст. ст. 136, 137 ГПК України та неправильним застосуванням норм матеріального права - ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Також, не погоджуючись із вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 січня 2026 року у справі № 910/12961/25 (910/363/26), та винести нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що в силу незаконного характеру вчинених реєстраційних дій, очевидним є те, що всіреєстраційні дії, що вчинені з 13 жовтня 2025 року стосовно внесення змін до інформації про засновників/власників ТОВ «Філософія Девелопмента» є незаконними, оскілки Мністерством юстиції достеменно встановлено, що внесення реєстраційних даних щодо ОСОБА_5 відбулось внаслідок протиправних дій, відповідно він ніколи не набував у власність корпоративні права ТОВ «Філософія Девелопмпента», та - не передавай їх жодній особі.
Відтак, в свою чергу ОСОБА_2 не міг набути від ОСОБА_5 право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Філософія Девелопмента» позаяк ОСОБА_5 ніколи не виступав законним власником частки у згаданому Товаристві, а законний власник корпоративних прав ТОВ «Філософія Девелопмента» - ОСОБА_1 ніколи не передавала права власності на частку у статутному капіталі ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_2 .
Як зазначає скаржник, ОСОБА_1 ніколи не укладала жодних правочинів щодо відчуження належної їй частки у статутному капіталі ТОВ «Філософія девелопмента», то, відповідно Позивач ніколи не був ані учасником, ані директором ТОВ «Філософія Девелопмента», відтак, на думку скаржника, судом не встановлено дійсних обставин справи які б свідчили про правомірність застосування заходів забезпечення позову у цій справі.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники справи не скористалися своїм правом у відповідності до ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», що згідно з ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розпоідлу судової справи між суддями від 04.02.2026 апеляційну скаргу у справі № 910/12961/25 (910/363/26) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 06.02.2026 апеляційну скаргу у справі № 910/12961/25 (910/363/26) передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.
19.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12961/25 (910/363/26).
Слід зазначити, що головуючий суддя Отрюх Б.В. перебував у відпустці з 23.02.2026 по 27.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26), зокрема, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) залишено без руху.
12.03.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.
Разом з тим, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26), окрім того, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26); розгляд апеляційної скарги Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) призначено на 22.04.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26), Відкрити апеляційне провадження у справі № 910/12961/25 (910/363/26) об`єднано апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) в одне апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) здійснити разом з апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) та призначено на 22.04.2026.

Клопотання/заяви учасників справи

22.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 202 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:
1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;
2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;
3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;
4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Разом з тим, всупереч ст. ст. 76, 77 ГПК України, ОСОБА_2 надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, а також щодо неможливості направити представника в судове засідання, яке призначене на 22.04.2026, оскільки останніх про час, місце та дату судового засідання було попереджено заздалегідь, отже, було достатньо часу для того, щоб забезпечити явку уповноваженого представника у судове засідання саме 22.04.2026. 
Положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
А тому, беручи до уваги те, що заявникам в повній мірі було надано можливість скористатися своїми процесуальними права шляхом подання апеляційної скарги, інших заяв та клопотань, а тому з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Явка представників учасників справи

22.04.2026 у судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України.
Інші представники учасників справи до суду не з`явились, про час і дату судового засідання повідомлялись належним чином.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).
Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представників ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 22.04.2026 представники ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України просили подані ними апеляційні скарги задовольнити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У провадженні Господарського суду міста Києва на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою від 06.11.2026 перебуває справа № 910/12961/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента".
Як вбачається із матеріалів справи, до Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №3030/5 від 07.11.2025 року до набрання рішенням у справі законної сили.
- заборони Офісу протидії рейдерству, Державному підприємству "Національні інформаційні системи", усім органам та суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації юридичних осіб, зокрема, Міністерству юстиції України, посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, виконувати наказ Міністерства юстиції України №3030/5 від 07.11.2025 року та будь-які нотаріальні та реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента" (01021, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 16 офіс 2/11; ідентифікаційний код 42088061) до набрання рішенням у справі законної сили.
- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №3668/5 від 31.12.2025 року до набрання рішенням у справі законної сили.
- заборони Офісу протидії рейдерству, Державному підприємству "Національні інформаційні системи", усім органам та суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації юридичних осіб, зокрема, Міністерству юстиції України, посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, виконувати наказ Міністерства юстиції України №3668/5 від 31.12.2025 року та будь-які нотаріальні та реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента" (01021, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 16 офіс 2/11; ідентифікаційний код 42088061) до набрання рішенням у справі законної сили.
- заборони усім органам та суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам прав у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб-підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації юридичних осіб, зокрема, Міністерству юстиції України, посадовим особам Міністерства юстиції України чи його територіального органу, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Філософія девелопмента" (01021, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 16 офіс 2/11; ідентифікаційний код 42088061) до набрання рішенням у справі законної сили.
Дана зава мотивована тим, що внаслідок комплексу протиправних реєстраційних дій та враховуючи прийняті накази Міністерства юстиції України № 3030/5 від 07.11.2025 та №3668/5 від 31.12.2025 щодо ТОВ "Філософія девелопмента" (ідентифікаційний код 42088061) у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наразі містяться наступні відомості: Перелік засновників (учасників) юридичної особи: ОСОБА_1 , громадянство: Україна, Місцезнаходження: України АДРЕСА_1 , Розмір частки засновника (учасника): 10000,00 грн.; Інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи: ОСОБА_1 , громадянство: Україна, Місцезнаходження: України АДРЕСА_1 . Тип бенефіціарного володіння: Прямий вирішальний вплив Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100; Відомості про керівника юридичної особи: ОСОБА_6 (Згідно статуту).
При цьому, ОСОБА_2 вважає, що він, як законний учасник та кінцевий бенефіціарний власник ТОВ "Філософія девелопмента" був безпідставно позбавлений права власності (корпоративних прав) на частку у статутному капіталі (100%) Товариства для прийняття участі у корпоративному управлінні даним Товариством, а також безпідставно звільнено з посади директора.
Отже, з метою поновлення порушених прав та законних інтересів, як єдиного законного учасника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Філософія девелопмента" ОСОБА_2 вимушений звернутися до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про визнання нечинними та скасування наказів Міністерства юстиції України № 3030/5 від 07.11.2025 та №3668/5 від 31.12.2025; визнання відсутнім у ОСОБА_1 права власності на частку у статутному капіталі (100%) ТОВ "Філософія девелопмента" (ідентифікаційний код 42088061); витребування у ОСОБА_1 частки у статутному капіталі (100%) ТОВ "Філософія девелопмента" (ідентифікаційний код 42088061) на користь ОСОБА_2 ; визнання права власності ОСОБА_2 на частку у статутному капіталі (100%) ТОВ "Філософія девелопмента" (ідентифікаційний код 42088061).
Заявник зазначає, що задоволення вищенаведених позовних вимог переслідує законну мету, а захід із втручання у право особи, яка може набути статус відповідачів є пропорційним визначеній меті та не становитиме надмірного тягаря з урахуванням наведених у заяві обставин, які на переконання заявник підтверджують незаконність набуття корпоративних прав відповідачем та незаконної зміни директора Товариства.
За наслідками розгляду зазначеної вище заяви, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
В силу ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини»).
Відтак, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».
Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.
Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Досліджуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство.
При цьому, у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання судового рішення, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Подібна правова позиція сформульована Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в ЄДРПОУ, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Пунктом 2 частини першої статті 25 цього Закону передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» підставою для відмови у державній реєстрації є те, що у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.
Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із заходів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/4445/21 від 15.07.2022).
З огляду на викладене, суд правильно забезпечив позов шляхом заборони вчинення реєстраційних дій, оскільки такі заходи є обґрунтованими, відповідають предмету позову та є необхідними, адже у разі задоволення позову забезпечать ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися з позовом у цій справі (такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.04.2025 у справі № 910/10935/24.
При цьому питання щодо допустимості заходу забезпечення позову у спорі про скасування наказу Міністерства юстиції України вирішувалося у зазначеній вище постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21.
Згідно з сформованим у пункті 8.13 цієї постанови висновком, встановлена законом заборона вчинення реєстраційних дій є зрозумілим, самодостатнім та передбаченим законом заходом забезпечення позову у спорі про скасування наказу Міністерства юстиції України.
Таким чином, наразі існує сталий висновок Верховного Суду щодо того, який захід забезпечення позову у спорах про скасування наказу Міністерства юстиції України, прийнятого за наслідками розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції - щодо реєстраційної дії (відмови у її вчиненні) відповідно як до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», так і до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є належним та передбаченим законом.
Подібний висновок Верховним Судом застосовано, зокрема, у постановах від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22, від 19.12.2024 у справі №910/6192/24, від 23.04.2025 у справі № 910/10935/24.
Судом встановлено, що оскільки ОСОБА_2 має намір звернутися до суду із немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Із матеріалів справи вбачається та як встановлено судом, у заяві про забезпечення позову до його подання, ОСОБА_2 зазначає, що з метою поновлення порушених прав та законних інтересів як єдиного законного учасника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Філософія девелопмента" ОСОБА_2 вимушений звернутися до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про визнання нечинними та скасування наказів Міністерства юстиції України № 3030/5 від 07.11.2025 та №3668/5 від 31.12.2025; визнання відсутнім у ОСОБА_1 права власності на частку у статутному капіталі (100%) ТОВ "Філософія девелопмента" (ідентифікаційний код 42088061); витребування у ОСОБА_1 частки у статутному капіталі (100%) ТОВ "Філософія девелопмента" (ідентифікаційний код 42088061) на користь ОСОБА_2 ; визнання права власності ОСОБА_2 на частку у статутному капіталі (100%) ТОВ "Філософія девелопмента" (ідентифікаційний код 42088061). Відтак, заявник не погоджується з прийнятими наказами та зазначає, що заявлені ним позовні вимоги про скасування наказів направлені на захист його корпоративних прав від незаконних дій відповідача.
Судом встановлено, що предметом спору будуть накази Міністерства юстиції України № 3030/5 від 07.11.2025 та №3668/5 від 31.12.2025 щодо ТОВ "Філософія девелопмента" враховуючи прийняття яких, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наразі містяться наступні відомості: Перелік засновників (учасників) юридичної особи: ОСОБА_1 , громадянство: Україна, Місцезнаходження: України АДРЕСА_1 , Розмір частки засновника (учасника): 10000,00 грн.; Інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи: ОСОБА_1 , громадянство: Україна, Місцезнаходження: України АДРЕСА_1 . Тип бенефіціарного володіння: Прямий вирішальний вплив Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100; Відомості про керівника юридичної особи: ОСОБА_6 (Згідно статуту).
За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, дійшов правильного висновку, що виконання оспорюваних наказів Міністерства юстиції України № 3030/5 від 07.11.2025 та №3668/5 від 31.12.2025 до звернення з даним позовом та під час розгляду справи істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких ОСОБА_2 має намір звернувся з позовом до суду, виходячи з того, що предметом спору між сторонами буде зокрема й вимога про скасування оскаржуваних наказів, а тому заявник обґрунтовано звернувся з даною заявою про вжиття заходів забезпечення позову.
Враховуючи вище зазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що частково запропоновані ОСОБА_2 заходи забезпечення позову пов`язані з предметом спору та відповідають позовним вимогам, а правові наслідки їх застосування не призведуть до невиправданих і надмірних обмежень прав, при цьому їх незастосування може спричинити негативні наслідки, унеможлививши ефективний захист інтересів позивача в разі задоволення позову через необхідність подання іншого позову.
Таким чином, господарський суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, правомірно частково задовольнив дану заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до його подачі.
При цьому, твердження апеляційних скарг не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26), а отже, у даному випадку скаржниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
З огляду на вищенаведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у контексті доводів заяви про забезпечення позову, суті позовних вимог та мотивів, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано частково вжито заходів про забезпечення позову до його подачі, зазначених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, і це здійснено судом у відповідності до положень статей 136, 137 ГПК України, і зворотного скаржниками належним чином не доведено.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
За таких обставин решту аргументів скаржників, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Доводи Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 , викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат
Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2026 у справі № 910/12961/25 (910/363/26) залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційних скарг розподіляється відповідно до ст. ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Справу № 910/12961/25 (910/363/26) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови складено та підписано 29.04.2026.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх 

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко