Справа № 161/5052/26 
Провадження № 1-кп/161/879/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк        19 травня 2026 року   Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_5 , 
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025030580002057 за обвинувальним актом у відношенні 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 286-1 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Угода про примирення досягнута під час судового слідства.
22 липня 2025 року близько 18 години 47 хвилин, у селі Липини, Луцького району, Волинської області, по вулиці Шевченка, поруч будинку №30, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом «BMW» моделі «325TD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним у напрямку вулиці Окружна, в порушення вимог п.п. 2.3. (б), 2.9. (а), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд за межі проїжджої частини на праве узбіччя дороги та в подальшому скоїв наїзд на прибудинкову споруду, внаслідок чого пасажир останнього ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.
Внаслідок грубих порушень вищевказаних Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_6 спричинив пасажиру ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді травматичного звиху правого стегна, закритого багатоуламкового перелому тіла клубової кістки тазу справа з переходом на суглобову поверхню кульшової западини та поперечного перелому сідничної кістки тазу справа з задовільним стоянням відламків, забійних ран правого колінного суглоба та правого плечового суглоба, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, поскільки для їх загоєння необхідний час більше 21 доби.
Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, є грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями відповідно до постанов Кабінету Міністрів України):
- п. 2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 2.9 Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 12.3 - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. Позов про стягнення моральної шкоди визнав в розмірі 100000 грн..
Враховуючи, що обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав свою винуватість, помирився з потерпілим, повністю відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_4 досягли угоди про примирення, та підписали її. 
Між ними була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки - суд розглянув справу відповідно положень ст. 473,474 КПК України. 
Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_4 заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди.
Суд переконався у добровільності укладання угоди про примирення і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил ПДР, в установах міста на обліку не перебуває, відшкодував повністю матеріальну шкоду, працює в ТзОВ «Дальмакс», позитивно характеризується за місцем роботи. 
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував повністю матеріальний збиток. 
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 суд виходить із вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 про призначення судом більш м`якого покарання.
Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: "Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України".
Відповідно до вимог ст.69 КК України і роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання.
Так, згідно з положеннями ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, суд може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
Отже, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд керується приписами ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість, у вчиненому щиро розкаявся, повністю відшкодував матеріальний збиток, усвідомив незаконність вчинених ним дій, має постійне місце реєстрації та проживання, працює, тому суд, з врахуванням наведених обставин, вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, у виді сплати штрафу в доход держави.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Цивільний позов потерпілого до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню частково. 
Згідно чт.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно - небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
У відповідності до Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння, суд вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн..
Цивільний позов Комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, в розмірі 6500,29 грн., залишити без розгляду, у зв`язку зі сплатою вказаних збитків, про що обвинуваченим в судовому засіданні було надано квитанцію.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати з проведення експертизи у розмірі 7131,20 грн. 
Керуючись ст.ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Угоду про примирення між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 - затвердити.
Визнати  ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді сплати штрафу в доход держави у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень із позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволенити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 100000 грн. (сто тисяч грн.)
Цивільний позов Комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, в розмірі 6500,29 грн., залишити без розгляду.
Речові докази, а саме: транспортний засіб «BMW 325TD» реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути власнику.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати з проведення експертизи у розмірі 7131,20 грн. 
Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення:
обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 5-7 ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 6-7 ст.474 КПК України, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Суддя:
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчий кімнаті.
Суддя: