Справа № 606/2067/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року       м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області
головуючого судді Марціцкої І.Б.
за участю секретаря Пазірович Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Теребовля цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр») звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0981207924 від 14.08.2020 року в розмірі 70423,50 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 14.08.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0981207924. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідно до умов договору позики, позичальнику надано кредит в розмірі 4200,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Пропозиція (оферта) на отримання кредиту згідно заявки-анкети № 3249869 від 07 вересня 2020 року в рамках договору про надання позики № 0981207924 від 14.08.2020 року підписано позичальником 07 вересня 2020 року електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
16.12.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу за №16-12/21 відповідно до умов якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №0981207924 від 14.08.2020 року перейшло до ТОВ «Вердикт капітал».
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за №10-01/2023, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №0981207924 від 14.08.2020 року.
Відповідач належним чином не виконав зобов`язання та у встановлений строк коштів не повернув.
Заборгованість відповідача за договором № 0981207924 від 14.08.2020 року становить 159505.50 грн, однак, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 70423,50 грн, з яких: 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 66223,50 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути заборгованість. Окрім того, позивач просить стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу адвоката у сумі 25000 грн.
Ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання не повідомив.
Тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
Судом встановлено, що 07.09.2020 року відповідач звернувся до ТОВ «Інфінанс» із заявкою-анкетою на отримання кредиту за №0981207924, в якій просив надати йому кредит в розмірі 4200,00 грн, строком на 30 днів, шляхом перерахування коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 .
07.09.2020 року ТОВ «Інфінанс» направило відповідачу пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за № 0981207924 від 14.08.2020 року (оферта) та надання кредиту згідно заявки-анкети за №3249869 від 07 вересня 2020 року.
07.09.2020 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2L3Z8W акцепт оферти від 07 вересня 2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0981207924 від 14.08.2020 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети № 3249869 від 07 вересня 2020. Основні умови кредиту, з поміж іншого: розмір кредиту 4200,00 грн; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2205,00 грн; максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування, застосовується за умови неналежного виконання договору; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 5410,00 грн, за умови неналежного виконання умов договору.
Ці умови відповідають змісту Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka Loyal» (Розділ ІІ).
Згідно листа за вих. № 12098_25708142135 від 08/07/2025 року, ТОВ «УПР» повідомляє, що відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-17/08-04, було успішно перераховано кошти на платіжку картку клієнта 07.09.2020 року на суму 4200,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 65576545.
Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 0981207924 від 14.08.2020 року, складеного ТОВ «Інфінанс» заборгованість ОСОБА_1 становить:70423,50 грн, з яких: 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 66223,50 грн заборгованість за нарахованими процентами.
16 грудня 2021 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) та ТОВ «Інфінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу за № 16-12/21.
Відповідно до положень п.п. 2.1., 2.3, 2.4 договору факторингу, за цим договором Клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 78785 588,40 грн, а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і боржниками.
Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників.
Фактор одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.
Згідно умов п.п. 6.1.3, 7.1, 7.2 договору факторингу, реєстр боржників (Додаток №3) передається Фактору за актом приймання-передавання реєстру боржників (Додаток №4) не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь Клієнта відповідно до розділу 7.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 16-12/2021 від 16 грудня 2021 року, від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0981207924 в сумі 70423,50 грн, з яких: 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 66223,50 грн заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість ОСОБА_1 після відступлення права вимоги становить 70423,50 грн, з яких: 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 66223,50 грн заборгованість за нарахованими процентами. З даного розрахунку вбачається, що відсотки в розмірі 3,5% денних нараховувались з 07.09.2020року по 16.12.2021 року.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) та ТОВ «Коллект центр» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за № 10-01/2023.
Відповідно до положень п.п. 2.1., 5.1, 5.2 договору про відступлення прав вимоги, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках за № 1 та за № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами позики.
Первісний кредитор зобов`язаний передати Новому кредитору реєстри боржників та документацію на умовах та в порядку визначеному цим договором. Первісний кредитор має право передати документацію, в тому числі у вигляді копій договорів. При цьому, умови передачі документації будуть вважатись виконаними.
Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді (Додаток №4).
Згідно положень п.п. 7.1, 7.2 договору про відступлення прав вимоги, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договорами позики Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти в розмірі 5312491,59 грн.
Ціна договору сплачується Новим кредитором Кредитору в будь-який передбачений законодавством спосіб протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги за № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0981207924 в сумі 70423,50 грн, з яких: 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 66223,50 грн заборгованість за нарахованими процентами.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 70423,50 грн, з яких: 4200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 66223,50 грн заборгованість за нарахованими процентами. Нарахування відсотків в розмірі 3,5% денних здійснювалось з 07.09.2020року по 16.12.2021 року.
Розглянувши справу, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.
Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з вимогами абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положенням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
14.08.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку укладено кредитний договір за №0981207924 шляхом підписання вказаного договору за допомогою електронного підпису
07.09.2020 року ОСОБА_2 прийняла акцепт оферти від 07.09.2020 року згідно договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0981207924 від 14.08.2020року шляхом підписання вказаного договору за допомогою електронного підпису:2L3Z8W.
Сторонами погоджена сума кредиту 4200 грн, строком на 30 днів, зі сплатою максимальної відсоткової ставки 3,5 % за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання договору.
Встановлено та підтверджено зібраними у справі доказами, що 07.09.2020 року ТОВ «Інфінанс» перерахував на рахунок відповідача кошти у сумі 4200 грн.
Відтак, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу тіло кредиту 4200 грн та проценти за користування кредитом.
Разом з тим, суд не погоджується з розміром нарахованих процентів
Встановлено, що у пропозиції та акцепт оферті від 07.09.2020 року відповідач просить надати кредит в сумі 4200 грн, строком на 30 днів .
Крім того, у Заявці - Анкеті відповідача на отримання грошових коштів визначено, що останній просить надати кредит в сумі 4200 грн, строком на 30 днів.
Позивачем не надано доказів, які б свідчили про укладення угоди про продовження строку кредитування.
Тому, суд вважає, що позивач мав нараховувати відсотки протягом строку кредиту, встановленого пунктом договору - 30 днів на суму 4410 (4200*3,5%*30) грн.
Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні.
Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною.
Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою.
При цьому, суд враховує і принцип тлумачення договору на шкоду тому, хто його складав, і враховує, що умова договору про автоматичну пролонгацію пов`язану із самим фактом невиконання договору, суперечить іншій умові, яка передбачає для пролонгації вчинення певних дій позичальником та визначеного пунктом 3.3. строку кредитування, адже кредитний договір є строковим договором.

У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, а не продовження строку кредитування.
Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі і автопролонгації є неправомірним.
Враховуючи те, що строк кредиту закінчився 19 січня 2020 року та на наступний строк не пролонгувався, вимоги про стягнення процентів у розмірі нарахованому після 07 жовтня 2020 року є неправомірними.
Отже, у відповідача був обов`язок повернути тіло кредиту у розмірі 4200 грн та 4410 грн відсотків нарахованих в межах строку кредиту, разом 8610 грн.
Таким чином, станом на дату пред`явлення позову заборгованість відповідача за кредитним договором №0981207924 від 14.08.2020 року становить 8610грн. 
Доказів про те, що відповідачем сплачено такий борг суду не надано.
Від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 згідно кредитного договору №0981207924 від 14.08.2020 року, на підставі договору факторингу №16-12/21 від 16 грудня 2021 року та реєстру боржників до вказаного договору.
Від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги ОСОБА_1 згідно кредитного договору №0981207924 від 14.08.2020 року, на підставі договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року та реєстру боржників від 10 січня 2023 року до вказаного договору.
Докази про те, що договори визнані недійсними чи їх дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 користь ТОВ «Коллект центр» заборгованості за договором про надання кредиту №0981207924 від 14.08.2020 року в розмірі 8610 грн. Вказана сума відповідачем не спростована.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 25000 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду:
- договір про надання правової допомоги за №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект центр»;
- прайс лист АО «Лігал Ассістанс»;
- заявка на надання юридичної допомоги №2194 від 01 жовтня 2025 року у справі, кредитний договір №0981207924;
- витяг з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року.
Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною 6 цієї ж статті ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 5 статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 по справі № 200/10535/19-а, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 09.05.2023 у справі № 340/9009/21, від 08.11.2023 у справі № 160/17970/21, від 16.05.2024 у справі № 320/4539/21, Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 9901/459/21.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, будь-яких заперечень щодо розумності та співмірності розміру судових витрат суду не надав.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат на надання правової допомоги у розмірі 25000 грн під час розгляду у суді даної справи.
Водночас, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 296 грн (8610 * 2422,40 / 70423,50) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3056,50 грн (8610 * 25000 /70423,50 ), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики №0981207924 від 14.08.2020 року в розмірі 8610 грн. (вісім тисяч шістсот десять) гривень, з яких 4200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4410,00 грн. заборгованість за процентами.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 296 грн. сплаченого судового збору.
Стягунти із ОСОБА_1 3056,50 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідачу направити копію заочного рішення суду, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду або апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги заочного рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення суду може бути переглянуто Теребовлянським районним судом Тернопільської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, відповідачем може бути оскаржене заочне рішення суду в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, відповідачем з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, іншими учасниками справи з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину заочного рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Позивач: ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", код ЄДРПОУ: 44276926, адреса місцезнаходження:вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306 м. Київ 01133.
Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І.Б. Марціцка