Дата документу 02.06.2026 Справа № 336/11934/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/11934/25  Пр. № 22-ц/807/1108/26      	Головуючий у 1-й інстанції: Турчинський М.І.  Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2026 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» (надалі – ТОВ «КОШЕЛЬОК») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ТОВ «КОШЕЛЬОК» звернулось до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-40), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2840417905-360933 від 04.06.2021 року у розмірі 17443,05 грн., що складається з заборгованості за сумою кредиту 5150,00 грн., заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 12293,05 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турчинського М.І. (а.с. 41). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 46) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" такі письмові докази, які становлять банківську таємницю: - письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_2 або на ім`я іншої особи (із зазначенням ПІБ та РНОКПП такої особи); - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 03.06.2021 року по 05.06.2021 року. На виконання вищезазначеної ухвали АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надано відповідні докази (а.с. 50-53).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2026 року  (а.с.55-58) позов позивача у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» (ЄДРПОУ 40842831) заборгованість за кредитним договором № 2840417905-360933 від 04.06.2021 року у розмірі 7246,05 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5150,00 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 2096,05 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1017,00 грн. та зі сплати професійної правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн. 
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ТОВ «КОШЕЛЬОК» у своїй апеляційній скарзі (а.с.65-99) просило визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними та поновити його, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17443,05 грн. (заборгованості за сумою кредиту 5150,00 грн. + заборгованості за відсотками 12293,05 грн.); стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн., стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. за подання апеляційної скарги. 
В автоматизованому порядку 24.03.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.100). Ухвалою апеляційного суду (а.с.101) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 02.04.2026 року (а.с.104). Ухвалою апеляційного суду клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції позивачу у цій справі поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 03.04.2026 року (а.с. 105), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.  Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3328,00 грн. * 30 = 99840,00 грн., у цій справі ціна позову 17443,05 грн. (а.с. 2), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Ухвалою апеляційного суду на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України (а.с. 106) витребувано на підтвердження (спростування) інформації відносно громадянки України ОСОБА_1 : - у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України – перетинала (не перетинала) державний кордон, починаючи з 24.02.2022 року; - у Міністерства соціальної політики України – про взяття (не взяття) на облік в ЄІБД ВПО, якщо підтверджується взяття на облік цієї особи в ЄІБД ВПО, то повідомити апеляційний суд про нове фактичне місце проживання/перебування останньої. На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду надано інформацію: - Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 113-114), за змістом якої: відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією гр. України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 24.02.2022 року по 17.04.2026 року (станом на 14:35) в Базі даних не виявлено; - Міністерством соціальної політики України (а.с. 115-117), за змістом якої: станом на 20.04.2026 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація на запитувану особу відсутня.
Відповідач ОСОБА_1 (отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у цій справі в електронному кабінеті 04.04.2026 року – довідка про доставку електронного документу – а.с. 110) не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч.3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У період з 18.05.2026 року по 22.05.2026 року суддя-доповідач приймала участь у підготовці суддів НШСУ для підтримання кваліфікації (довідка - а.с. 118). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «КОШЕЛЬОК» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог позивача у цій справі погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.
Позивач ТОВ «КОШЕЛЬОК» оскаржує вищезазначене рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача (фактично лише в частині заборгованості з відсотків у розмірі 10197,00 грн. (розрахунок: сума заявленої заборгованості з відсотків позивачем 12293,05 грн. – сума задоволеної заборгованості з відсотків судом першої інстанції 2096,05 грн.) та судових витрати щодо цієї суми відмови. 
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «КОШЕЛЬОК» і лише в оскаржуваній частині, а саме: в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача (фактично лише в частині заборгованості з відсотків у розмірі 10197,00 грн. (розрахунок: сума заявленої заборгованості з відсотків позивачем 12293,05 грн. – сума задоволеної заборгованості з відсотків судом першої інстанції 2096,05 грн.) та судових витрати щодо цієї суми відмови. 
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «КОШЕЛЬОК» в оскаржуваній частині щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 10197,00 грн. та судових витрат пропорційно до цієї суми відмови, керувався ст.ст. 12, 13, 76-82,89,141,263-265,279 ЦПК України та виходив із такого.
Як вбачається з Кредитного договору, сторони погодили, що кредитні кошти надаються у розмірі 5150,00 гривень на строк 22 діб зі сплатою процентів за надання кредиту в сумі 2096,05 гривень (відповідно до Графіку розрахунків – Додаток №1 до Договору) (а.с.11-18).
Як вбачається з п.2.1 умов Договору про надання позики встановлений строк кредитування 22 діб, натомість відповідно до п. 3.7. Договору передбачено, що зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду.
Наведені умови Кредитного договору є суперечливими, оскільки пунктом 2.1 цього Кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом протягом 22 діб. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені Договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного Договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Також у відповідності до п. 2.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.
Проте, позивачем не було надано доказів продовження позичальником Лояльного періоду та сплати позичальником нарахованих відсотків.
Отже, за умовами Кредитного договору сторони погодили строк його дії, а тому починаючи із зазначеної дати, ТОВ «КОШЕЛЬОК» не мало права нараховувати проценти за користування кредитом у визначеному Договором розмірі.
Згідно з викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 правовим висновком, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023, сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».
Таким чином, суд першої інстанції констатував, що нарахування позивачем відсотків поза межами строку кредитування, передбаченого договором є необґрунтованим, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК). Належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позичальником дій, які б підтверджували її свідомий намір пролонгації зобов`язання за договором про споживчий кредит, позивачем не надано. Таким чином, як убачається з досліджених судом першої інстанції доказів, позичальник має сплачувати кредитодавцю визначені у Договорі відсотки за користування кредитом, відповідно до умов укладеного Кредитного договору з урахуванням визначеного строку дії кредитування.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в оскаржуваній частині відповідає.
Доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «КОШЕЛЬОК»  є такими, що дублюють доводи його позову у суді першої інстанції в оскаржуваній частині, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині рішення, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.
Суд першої інстанції розглянув дану справу в оскаржуваній частині з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в оскаржуваній частині відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в оскаржуваній частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ТОВ «КОШЕЛЬОК». Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та позивачем апеляційному суду не надані. Оскільки, не можуть бути доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, надані апеляційному суду повторно докази, а саме: - візуальна форма послідовності дій клієнта (копія - а.с. 92), яка вже була предметом дослідження в суді першої інстанції у цій справі (а.с. 36), та якій останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуваній частині.
Описки в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції у цій справі не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача, а можуть бути усунуті судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ТОВ «КОШЕЛЬОК»  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. 1 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професій ну правничу допомогу. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді належного розміру судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Окрім цього, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити ТОВ «КОШЕЛЬОК»  його право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: фактично сплачено ТОВ «КОШЕЛЬОК»  за апеляційну скаргу судового збору у розмірі 3633,60 грн. (а.с.90) – належний розмір судового збору за апеляційну скаргу ТОВ «КОШЕЛЬОК»  в частині відмовних позовних вимог 2124,16 грн. (розрахунок: ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір ТОВ «КОШЕЛЬОК»  за позов 2422,40 грн. вже з коефіцієнтом 0,8 розрахований, оскільки позов був поданий позивачем до суду першої інстанції через програму «Електронний суд» (а.с. 1-2) * сума відмовних вимог, які оскаржуються ТОВ «КОШЕЛЬОК»  10197,00 грн./сума заявлених вимог ТОВ «КОШЕЛЬОК»  17443,05 грн. (а.с.2) = 1416,11 грн. * 150%/100 %) за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання ТОВ «КОШЕЛЬОК».
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2026 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення цієї повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 02.06.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.