Справа № 357/8373/26
1-кп/357/937/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючий суддя - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, без виклику учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026116250000032 від 17 квітня 2026 року стосовно:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жуляни, Києво-Святошинський район, Київська область, громадянин України, з повною загальною освітою, неодружений, непрацюючий, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року, за ст. 126-1 КК України, до громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, які відбув повністю – 04 вересня 2025 року,
за ознаками кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_4 , 
потерпілий – Головне управління Національної поліції в Київській області,
представник потерпілого – ОСОБА_5 ,
обвинувачений – ОСОБА_3 ,
захисник – ОСОБА_6 , установив таке. 

І. Встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження і визнані судом доведеними.

17.04.2026 близько 15 години ОСОБА_3 , прийшов до громадського місця, а саме приміщення сектору поліцейської діяльності відділення поліції № 1Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, що за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 4, м. Узин Білоцерківського району Київської області, з метою з`ясувати хід справи по розшуку його мобільного телефону та виявив, що вхідні двері до приміщення зачинені, що його обурило.
Перебуваючи у зазначеному місці та у вказаний час ОСОБА_3 , діючи умисно, нахабно та зухвало, з метою вчинення хуліганських дій, реалізовуючи свій кримінально протиправний намір, спрямований на виявлення власної зневаги до працівників правоохоронних органів, грубо порушуючи громадський порядок, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зневажаючи загальноприйнятими нормами моралі та відкрито демонструючи свою грубу поведінку існуючим у суспільстві правилам і нормам поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшов до вхідних дверей сектору поліцейської діяльності, та із застосуванням фізичної сили почав наносити удари руками по дверях, та зривати обшивку, пошкодивши дверні ручки та внутрішню общивку вхідних дверей.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 завдав Головному управлінню Національної поліції в Київській області майнову шкоду на загальну суму 9034 гривні 00 копійок.
Отже, за викладених обставин ОСОБА_3 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 296 КК України.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого не здійснювався.
Згідно із ч. 2 ст. 382 КПК України, замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

ІІІ. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання (ст. 66 КК України) судом не установлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд на підставі п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, визнає: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Отже, якщо в обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

ІV. Мотиви призначення покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Визначаючись із покаранням обвинуваченому суд керується таким. 
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).
Відповідно до практики Верховного Суду, керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року, у справі ЄУН 715/2635/22).
Згідно з практикою Верховного Суду, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 червня 2020 року, у справі ЄУН 171/8/17).
Суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 296 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.
Визначаючи вид та строк покарання, яке слід призначити ОСОБА_3 суд враховує, що згідно зі ст. 12 КК України воно є кримінальним проступком.
Суд враховує і конкретні обставини вчиненого кримінального проступку (умисну форму вини, наслідки, що настали, а саме їх характер та тяжкість тощо).
Суд враховує і дані про особу обвинуваченого, зокрема, судом установлено, що ОСОБА_3 :
-проходить лікування в КНП КОР «ОПНМО» з 17 квітня 2026 року, з діагнозом «Емоційно нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип» (а.с. 95);
-згідно з висновком експерта № 34 за результатами судово-психіатричної експертизи від 06 травня 2026 року: ОСОБА_3 у період вчинення інкримінованих йому дій страждав на емоційно нестабільний розлад особистості (F 60.3 за МКХ-10) та у період вчинення інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував; за своїм психічним станом ОСОБА_3 у період вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; ОСОБА_3 на даний час страждає на емоційно нестабільний розлад особистості (F 60.3 за МКХ-10), за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; ОСОБА_3 застосуванню заходів медичного характеру не потребує; ОСОБА_3 може брати участь в слідчих діях, постати перед судом та на даний час страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (МКХ-10 F 10.25), а також потребує лікування від цього захворювання на загальних підставах, протипоказань до такого лікування у нього не виявлено (а.с. 99-101);
-раніше судимий вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2025 року, за ст. 126-1 КК України, до громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, які відбув повністю – 04 вересня 2025 року (а.с. 123-124);
-перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 131).
Суд враховує відсутність обставин, шо пом`якшують покарання, а також встановлені вище обставини, які обтяжують покарання.
Також, суд враховує, що потерпілому шкода не відшкодована. 
Отож, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особаминових кримінальних правопорушень можливе шляхом призначення йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.
Суд вважає, що вказане покарання буде справедливим, оскільки відповідає ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення, враховує особу винного та буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

V. Мотиви ухвалення інших рішень.

У справі цивільний позов не заявлявся.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Питання про долю речових вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Отже, з огляду на викладене, суд вирішує, речі визнані речовими доказами, а саме: CD-R диск та на якому міститься відеозапис WhatsApp Video 2026-04-17 at 15.41.53 із відеофіксацією обставин подій за 17.04.2026 (а.с. 51-52); CD-R диск та на якому міститься відеозапис 1_05_R_260417140400 із відеофіксацією обставин подій за 17.04.2026 (а.с. 60-61), - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання
Відповідно до звіту про фактичні затрати на проведення експертизи № 655 від 17 квітня 2026 року, витрати на проведення експертизи становлять 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 08 (вісім) копійок.
Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути із обвинуваченого в дохід держави.
Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, судом не встановлено.
Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання, у межах санкції вказаної норми, у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.
Згідно із ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 протягом строку пробаційного нагляду, виконувати такі обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною программою;
Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації, за місцем його проживання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 08 (вісім) копійок.
Речові докази: CD-R диск та на якому міститься відеозапис WhatsApp Video 2026-04-17 at 15.41.53 із відеофіксацією обставин подій за 17.04.2026; CD-R диск та на якому міститься відеозапис 1_05_R_260417140400 із відеофіксацією обставин подій за 17.04.2026, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, лише в частині, що не стосується розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або встановлених досудовим розслідуванням обставин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду       ОСОБА_7  
Київської області