Справа № 404/10329/25 
Номер провадження 2/404/3795/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького
в складі: головуючого судді - Мохонько В.В 
за участі секретаря - Клочко А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування обтяження та припинення чинності запису про обтяження,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просить скасувати  обтяження, у вигляді заборони на нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження № 7270179 від 28.05.2008 року; реєстратор: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області; підстава обтяження: повідомлення б/н, 15.09.1989, Ощадбанк. Власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний запис 230 - 1, стр. 49 та припинити чинність запису про обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №7270179.
На підставі рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 14.05.2025 року у справі № 404/8273/24 позивач набув у власність в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час провадження у справі № 404/8273/24 позивачу стало відомо про те, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено обтяження, а саме - заборону на нерухоме майно за реєстраційним номером 7270179. Зазначене обтяження зареєстровано 28.05.2008 року реєстратором Державного нотаріального архіву у Кіровоградській області на підставі: повідомлення, б/н від 15.09.1989 року, АТ «Ощадбанк».
Із Інформаційної довідки № 392815837 вбачається, що боржником перед АТ «Ощадбанк» є ОСОБА_2 , який був колишнім власником будинку на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю, виданого відділом комунального господарства Кіровського виконкому районної Ради народних депутатів м .Кіровограда 05.05.1992 р., зареєстрованого Кіровоградським БТІ за № 21538/132.
19.05.1992 року на підставі Договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 жилий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . В п. 4 зазначеного Договору купівлі-продажу Продавець свідчив, що згаданий жилий будинок нікому іншому не проданий, не подарований, в спорі і під забороною не перебуває.
25.09.1996 року на підставі Договору купівлі-продажу ОСОБА_5 із зазначенням в п.5 Договору, що жилий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 гр нікому іншому не проданий, не подарований, не заставлений, в спорі та під забороною (арештом) не перебуваєпередав у власність об`єкт нерухомого майна гр. ОСОБА_6 . 
В свою чергу ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу, продав домоволодіння в АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 . 
Зазначає, що оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 на ім`я гр. ОСОБА_4 , а також подальший перехід права власності до гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_6 та гр.. ОСОБА_3 відбувся у встановлений законом спосіб з достовірним підтвердженням того, що обтяження (арешт) на зазначений об`єкт нерухомості відсутні. 
Вказує, що запис про обтяження № 7270179, яке накладено на підставі повідомлення б/н, 15.09.1989, АТ «Ощадбанк», створює перешкоди позивачу, як власнику на розпорядження належною йому нерухомістю, а саме: житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 .
Відповідно до статуту АТ «Ощадбанк»» № 261 від 25.02.2003 року та законодавства України, публічне АТ «Державний ощадний банк України» є державним банком, утвореним відповідно до розпорядження Президента України від 20.05.1999 року № 106, постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 року № 876, шляхом перетворення Державного спеціалізованого ощадного банку України у Державний ощадний банк України з організаційно-правовою формою - публічне акціонерне товариство, який зареєстровано Національним банком України, назву змінено на АТ «Державний ощадний банк України», що зареєстровано Національним банком України 28.12.1999 року. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено назву - Відкрите акціонерне товариство на Публічне акціонерне товариство, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року № 502 із внесенням змін до установчих документів 07.06.2011 року.
Ухвалою судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 09.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та витребувано від Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області ДМУ МЮ належним чином завірені копії документів на підставі яких накладено заборону, реєстраційний номер обтяження № 7270179.
30.10.2025 року від представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню судом в повному обсязі. Вказав, що виходячи з відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, дата первинної реєстрації Банку 31.12.1991, а датою повідомлення, вказаного в якості підстави обтяження, зазначено дату 15.09.1989, тобто дата створення Банку, до якого позивачем пред`явлено позов, пізніше дати повідомлення, вказаного в якості підстави обтяження. Крім того, АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не може відповідати за внесення записів та реєстрацію обтяження нерухомого майна у відповідних реєстрах, відтак безпідставним та необґрунтованим є пред`явлення позову в даній справі до Банку. 
04.11.2025 року представником позивача в системі «Електронний суд» сформовано відповідь на відзив, в якому звернуто увагу, що АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав і обов`язків Українського республіканського банку Ощадного Банку СРС перетвореного в Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України. Відповідно посилання АТ «Ощадбанк», що він не являється правонаступником Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР суперечить вищенаведеним нормативно-правовим актам та Статуту АТ «Державний ощадний банк України», а тому банк є належним відповідачем у справі та несе матеріально правову відповідальність перед позивачем.
10.11.2025 року представником відповідача в системі «Електронний суд» сформовано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно п. 3 Статуту Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31.12.1991 р. за № 4. Відповідно виходячи з відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), дата створення Банку – 31.12.1991, а датою повідомлення, вказаного в якості підстави обтяження, зазначено дату 15.09.1989, тобто дата створення Банку, до якого Позивачем пред`явлено позов, дата реєстрації Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, правонаступником якого є Банк відповідно до Статуту, пізніше дати повідомлення, вказаного в якості документа, поданого для державної реєстрації.
В судове засідання позивач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала.
Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.
Судом з`ясовано, що на підставі рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 14.05.2025 року у справі № 404/8273/24 ОСОБА_1 набув у власність в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок зареєстровано 25.08.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3192241535040, номер відомостей про речове право 61221317. 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що за параметрами запиту АДРЕСА_1 накладено обтяження, а саме - заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером 7270179. Обтяження зареєстровано 28.05.2008 року реєстратором Державного нотаріального архіву у Кіровоградській області, підстава обтяження - повідомлення, б/н від 15.09.1989 року, Ощадбанк. Власник ОСОБА_2 . Додаткові дані, архівний запис 230—1 стр. 49.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У статті 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За загальним правилом, застосовуючи статтю 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має керуватися таким.
Згідно зі статтями 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Рішення про зняття арешту з майна є підставою для зняття його заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Суд встановив, що заборона на жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві власності, була накладена на підставі повідомлення б/н, 15.09.1989, Ощадбанк. Власник ОСОБА_2 . Додаткові дані, архівний запис 230—1 стр. 49.
Суд враховує, що за інформацією наданою 31.07.2025 року за № б/н Національним банком України, відповідно до положень статуту Ощадбанк України створено згідно з Законом УРСР від 20.03.1991 «Про банки і банківську діяльність» та входить до банківської системи України. Зазначений статут Ощадбанку України не містить інформації щодо правонаступництва Ощадного банку СРСР, Українського Республіканського банку Ощадбанку СРСР.
Тлумачення, як ст. 3ЦК України загалом, так і п. 6 ч. 1 ст.3ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Якщо цивільні відносини неврегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (ч.1 ст. 8 ЦК України).
Тлумачення ч.1 ст. 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (ст. 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
Суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації).
Суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати запозовом, тобто,бути відповідачем (наприклад,припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абз. 3 ч .4 ст. 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абз. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України).
Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21)).
При цьому, застосування заборони на нерухоме майно боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті і Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).
Враховуючи встановлені судом обставини та відсутність жодного відношення власника спірного житлового будинку ОСОБА_1 до обтяження з реєстраційним номером 7270179 з виконання повідомлення № б/н від 15.09.1989 року, Ощадбанку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.
За таких обставин суд вважає за можливе скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження № 7270179 від 28.05.2008 року; реєстратор: Державний нотаріальних архів в Кіровоградській області; підстава обтяження: повідомлення б/н, 15.09.1989, Ощадбанк. Власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний запис 230—1стр. 63.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.
Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування обтяження та припинення чинності запису про обтяження - задовольнити.
Скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження № 7270179 від 28.05.2008 року; реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області; підстава обтяження: повідомлення б/н, 15.09.1989, Ощадбанк. Власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний запис 230- - 1, стр. 49 та припинити чинність запису про обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №7270179.
Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», місцезнаходження: вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ, код ЄДРПОУ 00032129;

Повне судове рішення складено 16.06.2026 року

Суддя 
Фортечного районного суду
міста Кропивницького Віталіна МОХОНЬКО