Справа № 712/2957/26
Провадження № 2/712/2720/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд міста Черкаси в складі:
головуючого - судді Пономаря В.О.
за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «ФК Єврокредит» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021 у загальному розмірі 257 935 грн 16 коп. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що між Акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021 шляхом підписання позичальником кредитного договору про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі - кредитний договір), де визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. З умовами такого договору відповідач погодився, про що свідчить наявність його власноручного підпису на відповідній заяві-договорі.
На підставі зазначеного кредитного договору позичальнику надано кредит шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою у розмірі 100 000 грн строком до 07.09.2026 із процентною ставкою 10 % річних.
Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим його заборгованість перед банком станом на 03.09.2024 складає 257 935 грн 16 коп., з яких 94 425 грн 52 коп. - заборгованість за кредитом; 61 209 грн 64 коп., - заборгованість за відсотками, 102 300 грн – заборгованість за комісією.
Разом із тим, 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, за яким ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, указаних у додатку № 1 до договору, у тому числі і до відповідача. В подальшому, 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, за яким ТОВ «ФК Єврокредит» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників, указаних у додатку № 1 до договору, у тому числі і до відповідача. Згідно додатку до договору № 1 від 03.09.2024, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання договору факторингу за кредитним договором склала 257 935 грн 16 коп., з яких: 94 425 грн 52 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 61 209 грн 64 коп. - сума заборгованості за відсотками, 102 300 грн – сума заборгованості за комісією. Всупереч умов кредитного відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повного погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК Єврокредит», ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК Єврокредит» за кредитним договором № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021 в загальній сумі 257 935 грн 16 коп.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.03.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення зазначених в даній ухвалі недоліків сім днів з дня її отримання.
На виконання ухвали суду від 05.03.2026 представником позивача ОСОБА_2  12.03.2026 (надійшла 13.03.2026) подано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.03.2026 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача Журавльов С.Г. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить здійснити розгляд справи без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації місця проживання, яка не була вручена відповідачу з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 16.03.2026 та 16.04.2026).
У зв`язку з вищевказаною обставиною, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.05.2026 справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між АТ «Мегабанк» (кредитодавцем, банком) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021 шляхом підписання позичальником його власноручним підписом кредитного договору про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який складається із публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір.
На підставі вказаного кредитного договору відповідачу відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 у гривні та надано кредитні кошти готівкою через касу банку в сумі 100 000 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки № TR.3146429.8041.46 від 08.09.2021. Кредит надано строком з 08.09.2021 до 07.09.2026 включно із процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 10 % річних, які нараховуються на суму заборгованості. За обслуговування кредитною заборгованості банк нараховував комісійну винагороду у розмірі 3,10 % від суми заборгованості, яка сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Згідно із розрахунком заборгованості, наданого позивачем на виконання ухвали суду від 05.03.2026, у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань станом на 03.09.2024 загальний розмір заборгованості становить 189 735 грн 16 коп., з яких: 94 425 грн 52 коп. - заборгованість за кредитом; 61 209 грн 64 коп. - заборгованість за відсотками, 34 100 грн – заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. Вказана обставина також підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я відповідача ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що 03.09.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (новим кредитором) та АТ «Мегабанк» (банком) укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, зазначених у додатку № 1 до договору, в тому числі і за кредитним договором № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021, укладеним між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , сума заборгованості за яким складає 257 935 грн 16 коп., з яких: 94 425 грн 52 коп. - заборгованість за кредитом; 61 209 грн 64 коп. - заборгованість за відсотками, 102 300 грн – заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
В подальшому, 27.12.2024 між ТОВ «Єврокредит» (новим кредитором) та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (первісним кредитором) укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до позичальників, зазначених у додатку № 1 до договору, в тому числі і за кредитним договором № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021, укладеним між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , сума заборгованості за яким складає 257 935 грн 16 коп., з яких: 94 425 грн 52 коп. - заборгованість за кредитом; 61 209 грн 64 коп. - заборгованість за відсотками, 102 300 грн – заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 3.3.5 кредитного договору визначено, що кредитодавець має право вимагати повернення кредиту в повному обсязi, строк виплати якого ще не настав, у разі затримання позичальником сплати щомiсячного платежу та/або процентiв щонайменше на один календарний мiсяць.
З матеріалів справи вбачається, що у даній справі, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК Єврокредит» обґрунтувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором та правом вимагати дострокового повернення суми кредиту та відсотків у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26.07.2023 у справі № 757/2278/14-ц, у разі пред`явлення кредитором позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, саме на позивача покладається обов`язок з доведення того, що є підстави для звернення з позовом.
Частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Тобто спеціальний закон пов`язує право кредитодавця вимагати дострокового погашення кредиту за певних умов, зокрема, якщо це передбачено кредитним договором.
Як зазначено вище і вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із цим позовом 03.03.2026 (надійшов 04.03.2026), після не сплати відповідачем сум за кредитним договором певної кількості щомісячних платежів, в результаті чого станом на 03.09.2024 у останнього виникла заборгованість: за тілом кредиту - в розмірі 94 425 грн 52 коп., за процентами - у розмірі 61 209 грн 64 коп., за комісією за обслуговування кредитної заборгованості – 102 300 грн.
Із умов кредитного договору вбачається, що кредит надано строком з 08.09.2021 до 07.09.2026, тобто станом на подання позову до суду строк повернення кредиту не настав.
Позивачем у відповідності до приписів ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» скеровано на адресу відповідача у письмовій формі рекомендованим листом вимогу від 10.12.2025 щодо усунення порушень кредитного договору шляхом повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги, однак така вимога відповідачем не виконана.
Таким чином, суд дійшов висновку про виникнення у позичальника обов`язку достроково сплатити заборгованість за кредитним договором відповідно до його умов. 
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у кредитному договорі № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021 і він користувався такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.
Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 102 300 грн, то слід зазначити наступне.
Так, пунктом 2.8 сторони погодили, що розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,10 % від суми кредиту та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Оцінюючи наведене, суд виходить із того, що Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова кредитного договору, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 в справі № 204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення п. 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості на виконання ухвали суду від 05.03.2026 вбачається, що заборгованість відповідача за комісійною заборгованістю становить 34 100 грн. Вказана обставина також підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я відповідача ОСОБА_1 . Також необхідно зазначити, що відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості за такою комісією на загальну суму 12 400 грн.
З огляду на це, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 102 300 грн, а сплачена відповідачем сума комісії 12 400 грн підлягає зарахуванню у рахунок погашення заборгованості за кредитом та процентами, а не може залишатися поза межами розрахунку дійсної заборгованості.
А тому, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 155 635 грн 16 коп., яка включає заборгованість за основною сумою боргу – 94 425 грн 52 коп., заборгованість за відсотками – 61 209 грн 64 коп. Однак, із урахуванням зарахування раніше сплаченої відповідачем комісії у розмірі 12 400 грн як платежу на погашення дійсних зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами, що підлягає стягненню, становить 143 235 грн 16 коп.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3 095 грн 22 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 200 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 718 грн 78 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 3 095 грн 22 коп./сума плаченого судового збору/ х 55,53 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 718 грн 78 коп.)
Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 11 200 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка М.П. та ТОВ «ФК Єврокредит» та акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12067651 від 05.01.2026 на суму 11 200 грн.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин.
Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та керуючись принципами справедливості і розумності, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.
Однак, враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 221 грн 20 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 4 000 грн/сума витрат на правничу допомогу/ х 55,53 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 2 221 грн 20 коп.)
На підставі викладеного, керуючись ст. 3 - 5, 10, 12-13, 19, 76-81, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279, 280-284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за кредитним договором № 114-007-865-2-21-Г від 08.09.2021 станом на 03.09.2024 у розмірі 143 235 (сто сорок три тисячі двісті тридцять п`ять) грн 16 (шістнадцять) коп., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 718 (одна тисяча сімсот вісімнадцять) грн 78 (сімдесят вісім) коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 221 (дві тисячі двісті двадцять одна) грн 20 (двадцять) коп., а всього 147 175 (сто сорок сім тисяч сто сімдесят п`ять) грн 14 (чотирнадцять) коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено у загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 27.05.2026.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит», ЄДРПОУ 40932411, місцезнаходження за адресою: пров. Ушинського, 1, оф. 105, м. Дніпро.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Пономар