27.04.2026  Справа № 363/42/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

01 січня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором №0982542088 від 07 листопада 2019 року у загальному розмірі 142 019,48 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається, що 07 листопада 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір № 0982542088 про надання позики (кредиту) в електронній формі шляхом підписання його відповідачем електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора, що є аналогом власноручного підпису. Відповідно до умов договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими траншами з максимальним лімітом 20 000,00 грн у межах строку дії договору — 36 календарних місяців з дати його укладення. Остаточний строк повернення кожного траншу визначається строком користування відповідним траншем, погодженим сторонами, але не пізніше закінчення строку дії договору. Заявка-оферта на отримання траншу за заявкою-анкетою № 2628766672 від 07.12.2019 року в межах договору № 0982542088 від 07.11.2019 року була акцептована позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого у вигляді SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Таким чином, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру кредиту, валюти зобов`язання, строків і порядку кредитування, що свідчить про наявність вільного волевиявлення відповідача на укладення договору на визначених умовах. Позикодавець, зі свого боку, належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених договором. Водночас станом на момент звернення до суду строк повернення кредитних коштів настав, однак відповідач свої зобов`язання не виконала, кредитні кошти не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила. 14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги №14-07/21, за яким останньому передано права вимоги, зокрема за договором №0982542088.15 лютого 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» укладено договір відступлення права вимоги №15-02/23, за яким право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до нового кредитора.11 травня 2023 року між ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено договір відступлення права вимоги №11-05/23, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором №0982542088 від 07.11.2019 року. Таким чином, ТОВ «ДЕБТ ФОРС» є належним кредитором та набуло права вимоги до відповідача за вказаним договором. Згідно з розрахунком загальний розмір заборгованості за договором №0982542088 станом на дату звернення до суду становить 142 019,48 грн, з яких: 7 959,97 грн - заборгованість за тілом кредиту; 113 183,24 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 20 876,27 грн - інфляційні втрати. 
Процесуальні дії та рішення у справі.
03 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
12 лютого 2026 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву про часткове визнання позову.
20 лютого 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив з вимогою про повне задоволення позову.
02 березня 2026 року на адресу суду від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву та подала заяву про розгляд справи без її участі.
10 березня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.
20 квітня 2026 року на адресу суду від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Позиції учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. 
У поданих письмових поясненнях та відповіді на відзив представник позивача зазначив, що за користування кредитом позикодавцем нараховано проценти за період з 07.12.2019 року (дата отримання траншу) по 06.11.2022 року (дата закінчення строку дії кредитного договору). Позивач вказує, що сторони погодили нарахування процентів у розмірі 1,75 % на день на суму кредиту з дня його отримання і по день повернення включно, але в межах строку дії договору. У зв`язку з цим, на думку позивача, нарахування процентів у межах строку кредитування є правомірним та відповідає умовам договору. Також зазначено, що відповідач здійснювала часткові платежі, зокрема зі сплати процентів за користування кредитом, що, на переконання позивача, свідчить про прийняття умов договору та визнання зобов`язання. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача становить 142 019,48 грн, з яких: 7 959,97 грн — заборгованість за тілом кредиту; 113 183,24 грн заборгованість за нарахованими процентами; 20 876,27 грн інфляційні втрати. Зазначає, що після закінчення строку кредитування нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору та пункту 7.1 Правил надання грошових коштів у позику — як проценти за порушення грошового зобов`язання у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України. Крім того, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» як попередній кредитор здійснило нарахування процентів за період з 14.07.2021 по 06.11.2022 у сумі 63 705,01 грн як фактор за договором факторингу, посилаючись на набуття права вимоги, яке включає також майбутні вимоги. Розрахунок заборгованості, долучений до позовної заяви, містить відповідно до ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат у сумі 20 876,27 грн, 625 ЦК України за період з 11.05.2023 року (дата набуття права вимоги позивачем) по 23.12.2025 року. Позивач вважає, що надані розрахунки є детальними, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору і вимогам чинного законодавства. Щодо доводів про відступлення права вимоги позивач зазначає, що закон не встановлює обов`язковості повідомлення боржника про заміну кредитора як умови дійсності договору відступлення права вимоги. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне недійсності договору цесії та не є підставою для відмови у задоволенні позову, а лише покладає на нового кредитора ризик виконання боржником зобов`язання первісному кредитору. При цьому виконання боржником зобов`язання первісному кредитору в такому випадку вважається належним виконанням. Доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем не надано..
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
У відзиві та запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Відповідач зазначила, що у 2019 році опинилася в складному матеріальному становищі через поширення пандемії COVID-19, втратила роботу та залишилася без стабільного джерела доходу. У зв`язку з необхідністю забезпечення базових життєвих потреб, вона була змушена скористатися споживчим кредитом. Фактично отримала та використала лише 8 000 грн кредитних коштів. За її розрахунком, за 30 днів користування кредитними коштами сума відсотків становить 4 178,98 грн (7 959,97 грн х 1,75% х 30 днів). При цьому нарахування відсотків поза межами зазначеного короткострокового періоду не передбачене умовами договору та суперечить вимогам законодавства. Тому сума 113 183,24 грн є безпідставно нарахованою. Крім того, ТОВ «ІНФІНАНС» тривалий час не зверталося до неї з вимогами про погашення заборгованості. Лише у 2022 році відповідач самостійно намагався з`ясувати стан заборгованості, однак отримав інформацію про її відсутність. Про відступлення права вимоги відповідача належним чином не повідомляли. Вказує, що спірні правовідносини є споживчим кредитуванням, у зв`язку з чим підлягають застосуванню положення Закону України «Про споживче кредитування», зокрема щодо обмеження розміру неустойки. Так, відповідно до частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», розмір пені за невиконання зобов`язань не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, і не може перевищувати 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупний розмір штрафних санкцій та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем у разі порушення зобов`язання, не може бути збільшений за домовленістю сторін. З огляду на викладене, відповідач вважає, що умова договору, передбачена пунктом 1.9, у частині нарахування відсотків після спливу погодженого строку кредитування, є нікчемною відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, а тому нарахування відсотків за цей період є безпідставним. Відповідач визнає позов частково — у частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 959,97 грн, відсотків у сумі 4 178,98 грн та пені у розмірі 3 979,98 грн, що в сумі складає 26 118,93 грн. В іншій частині позовні вимоги заперечує.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
07 листопада 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0982542088, відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику для власних потреб на умовах цього Договору та згідно Правил надання грошових коштів у позику, зокрема за умовами програми «MoneyBOOM» (пункт 1.1 договору).
Згідно з умовами договору позики, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору — 36 календарних місяців з дня підписання договору. Остаточний термін повернення кожного траншу визначається сторонами відповідно до умов договору, але не пізніше терміну користування траншем, визначеного сторонами (пункт 1.2 договору).
Договір № 0982542088 укладено в електронній формі з використанням електронного підпису позичальника (1g5j2v).
На підставі договору про надання позики, зокрема на умовах фінансового кредиту № 0982542088, на умовах пропозиції (оферти) про надання 1 траншу згідно зі заявкою-анкетою, що була акцептована відповідачем 07 грудня 2019 року шляхом підписання електронним підписом (0l8d6w), ОСОБА_1 було надано кредит (транш).
Основні умови кредиту (траншу):розмір кредиту (траншу): 7 960 грн. Строк користування кредитом (траншем): 30 днів. Строк дії договору: 3 роки. Відсоткова ставка: 1,75% за один день користування кредитом. Річна відсоткова ставка: 638,75%. Реальна річна процентна ставка за кредитом: 638,75%. 
Усі інші умови викладені у договорі надання позики, зокрема на умовах фінансового кредиту № 0982542088 від 07.11.2019 року, а також у Правилах надання грошових коштів у позику за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом № 11/1 від 11 травня 2019 року.
Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.09.2025 року та довідкою ТОВ «ІНФІНАНС» від 21.07.2021 року підтверджується успішний перерахунок коштів на суму 7 960 грн 07.12.2019 року, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції – НОМЕР_2 .
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, зробленого ТОВ «ІНФІНАНС», вбачається, що заборгованість відповідача за попередніми траншами відсутня. Так, відповідачем: 07 грудня 2019 року отримано кредит в сумі 7960,00 гривень, на які ТОВ «ІНФІНАНС» нараховані відсотки за користування кредитними коштами в сумі 98168,63 грн за період з 07 грудня 2019 року і до 14.07.2021 року.
14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги №14-07/21, за яким останньому передано права вимоги, зокрема за договором №0982542088.
Відповідно до витягу з Додатку №3 (Реєстр боржників) до Договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року, ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за договором №0982542088 в розмірі 76356,27грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням – 7959,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 68396,30 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», відповідач має заборгованість за договором в сумі 140061,28 грн, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту – 7959,97 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 68396,30 грн; нараховані відсотки згідно кредитного договору (1,75% денний) станом на 06.11.2021 – 67003,03 грн.
15 лютого 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» укладено договір відступлення права вимоги №15-02/23, за яким право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до нового кредитора.
Відповідно до витягу з Додатку №3 (Реєстр боржників) до Договору факторингу №15-02/23 від 15 лютого 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» договором №0982542088 в розмірі 140061,28 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням – 7959,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 132101,31 грн.
11 травня 2023 року між ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено договір відступлення права вимоги №11-05/23, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором №0982542088 від 07.11.2019 року. 
Згідно з витягом з Додатку №3 (Реєстр боржників) до Договору №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 року, ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС» право вимоги договором №0982542088 в розмірі 140061,28 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням – 7959,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 132101,31 грн.
Застосовані норми права.
Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікацій системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій сторонні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 Цивільного Кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1ст.516 Цивільного Кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором.
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 523 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Мотиви і висновки суду.
Судом встановлено, що 07 грудня 2019 року ОСОБА_1 акцептувала пропозицію на отримання 1-го траншу кредиту, що підтверджується підписаною електронною заявкою, в якій вказано розмір кредиту (7 960 грн), строк користування кредитом (30 днів) та річну процентну ставку (638,75 %), що становить 1,75 % за день користування кредитом. На підтвердження виконання своїх зобов`язань ТОВ «ІНФІНАНС» надало докази перерахування 7 960 грн на картковий рахунок позичальниці, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.09.2025 року та довідкою ТОВ «ІНФІНАНС» від 21.07.2021 року. Враховуючи надані позивачем докази та зміст договору, суд установив, що відповідач отримала від ТОВ «ІНФІНАНС» кошти у сумі 7 960 грн, що є підтвердженням виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором позики № 0982542088.
Договір підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», оскільки вона акцептувала пропозицію позивача, і договір укладено шляхом введення одноразового ідентифікатора.
ТОВ «ДЕБТ ФОРС» є належним кредитором за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладеним між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем, і саме йому належить право вимоги до відповідача.
Судом встановлено факт невиконання відповідачем належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом стягнення із боржника заборгованості за договором позики.
Відповідно до наданих розрахунків заборгованості, відповідач отримала 07 грудня 2019 року кредит у сумі 7 960 грн, на який первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС» було нараховано відсотки у розмірі 98 168,63 грн за період до 14.07.2021.
Після відступлення права вимоги станом на 14.07.2021 заборгованість становила 76 356,27 грн (7 959,97 грн — основний борг, 68 396,30 грн — відсотки), а в подальшому новим кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» донараховано 67 003,03 грн відсотків, у зв`язку з чим загальна сума боргу становила 140 061,28 грн, з яких 7 959,97 грн — тіло кредиту та 132 101,31 грн — нараховані проценти, і саме в такому розмірі право вимоги неодноразово відступалося наступним кредиторам.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 959,97 грн ні позивачу, ні первісному кредитору ТОВ «ІНФІНАНС».
Відповідач визнала наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в сумі 7 959,97 грн, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштамисуд дійшов наступного.
Згідно із заявкою-анкетою на отримання кредиту від 07 грудня 2019 року, пропозицією надання 2-го траншу в рамках договору, акцептом оферти від 07 грудня 2019 року на отримання 2-го траншу кредиту, відповідач ОСОБА_1 просила надати кредит (транш) на суму 7 960 грн зі строком користування 30 днів, строком дії договору 3 роки, з відсотковою ставкою 1,75 % за день користування кредитом, що становить 638,75 % річних.
Відповідно до п. 5.3 договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником строків сплати кредиту та відсотків частково або у повному обсязі, позичальник самостійно нараховує та сплачує товариству, на його вимогу, пеню в розмірі 1,75 % від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту та відсотків) за кожен день прострочення, з урахуванням п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 1.9 договору дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо жодна зі сторін письмово не повідомила іншу про його припинення.
Суд не погоджується з розміром нарахованої заборгованості за відсотками з огляду на наступне.
Позивач здійснював нарахування відсотків поза межами узгодженого строку кредитування (30 днів), посилаючись на строк дії договору 36 місяців, однак суд вважає таке твердження необґрунтованим, оскільки поняття строку договору та строку виконання зобов`язання є різними.
Суд вважає таке твердження позивача необгрунтованим, оскільки поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4ст. 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані уст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Суд звертає увагу, що сторони в договорі надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0676451672 від 12.06.2019 узгодили максимальний строк користування кредитом (траншем) у 30 календарних днів.
Цей самий строк зазначено в анкеті-заяві на отримання кредиту від 07 грудня 2019 року, в пропозиції надання 2 траншу кредиту згідно анкети-заявки від 07 грудня 2019 року та в акцепті оферти від 07 грудня 2019 року на отримання 2 траншу кредиту.
Враховуючи наведене, оскільки заявкою-анкетою, пропозицією та акцептом оферти на отримання кредиту (траншу) від 07 грудня 2019 року визначено конкретні умови надання траншу, його розмір, процентну ставку, строк користування траншем, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування в межах окремого траншу суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду.
Суд підкреслює, що 36 календарних місяців - це загальний строк дії договору надання позики, тобто строк, упродовж якого позичальник може отримувати кошти з визначеного сторонами ліміту кредиту - 20 000,00 грн окремими траншами (п. 1.7 договору надання позики) з укладенням при цьому додаткових угод до договору та із визначенням по кожному траншу строку користування ним, який є окремим від загального строку договору.
Узгоджений умовами договору 30-денний строк користування 2-м траншем кредиту (строк кредитування) сторони не змінювали.
Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідач не виконала зобов`язання з повернення чергового траншу та відсотків за користування траншем, що нараховані протягом визначеного строку користування траншем (30 днів). З огляду на те, що строк користування кредитними коштами чітко визначений сторонами в договорі, доказів його продовження за погодженням сторін суду не надано, відповідно з 31-го дня користування кредитними коштами заборгованість вважається простроченою, і кредитодавець втратив право нараховувати зазначені відсотки за користування кредитом та набув право вимоги до відповідача сплатити основний борг по кредиту та нараховані проценти.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 7 959,90 грн основного боргу та 4 178,79 грн процентів за 30 днів користування кредитом, що разом становить 12 138,69 грн.
Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності повідомлення про відступлення права вимоги як підставу недійсності вимог, оскільки відсутність такого повідомлення не впливає на дійсність договорів відступлення права вимоги та не звільняє боржника від обов`язку виконати грошове зобов`язання. 
Відповідно до статті 206 ЦПК України, у разі якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті такого визнання та продовжує розгляд справи. Таким чином, суд не вправі покладати в основу рішення лише факт визнання позову без перевірки його обґрунтованості та дослідження всіх обставин справи. Разом з тим, суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення пені позивачем не заявлялися, у зв`язку з чим зазначена складова не є предметом судового розгляду та правової оцінки суду у даній справі. Суд бере до уваги визнання відповідачем позову в частині заборгованості за тілом кредиту та процентами, однак оцінює такі доводи виключно у сукупності з іншими доказами, наявними у справі, та встановленими фактичними обставинами.
Щодо судових витрат.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією №0594280004 від 29.12.2025 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. 
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог судовий збір у сумі 2 422,40 грн підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам (12 138,69 грн із 140 061,28 грн, що становить 8,66 %), а саме у розмірі 209,80 грн.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Судом встановлено, що 03 липня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладений договір про надання правової допомоги №03/07-24.
Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи №363/42/26 в суді першої інстанції становить 25 000,00 грн, що підтверджується заявкою на надання юридичної допомоги №32 від 03.11.2025 року, витягом з акту №1 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року, прайс-листом АО «Лігал Ассістанс».
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22 зазначив, що керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Водночас, загальна вартість правничої допомоги, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 25000,00 грн, що є значною сумою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відтак, аналізуючи надані докази, з огляду на незначну складність справи, ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам (12 138,69 грн із 140 061,28 грн, що становить 8,66 %), а саме 259,80 грн.
Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 272-273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість у розмірі 12138,69 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 209,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 259,80 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», адреса місцезнаходження: 02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9, прим. 369, офіс 1; код ЄДРПОУ – 43577608.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя       С.В. Олійник