ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 344/5116/25
провадження № 61-3159св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2025 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2025 року у складі судді Кіндратишин Л. Р., постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Луганської В. М., Пнівчук О. В.,

Короткий зміст вимог заяви 

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

В обґрунтування позову зазначив, що 29 липня 2009 року між сторонами у справі укладено шлюб, у якому в них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. 

Після цього відповідачка регулярно чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, не надає йому можливості в повному обсязі реалізувати свої батьківські права щодо спільних дітей, унеможливлює будь-яку участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми.

Наразі діти проживають разом із матір`ю. Остання ігнорує всі прохання позивача щодо побачень з дітьми та спілкування з ними. Зокрема, вона без відома батька вивезла дітей за межі України, не повідомивши ні позивача, ні самих дітей про намір виїхати за кордон. Не дозволяє позивачу бачитись з дітьми по відеозв`язку, не реагує на прохання надіслати нові фото чи відео та погрожує, що він більше ніколи не побачить дітей, заблокувала всі мобільні застосунки, через які позивач міг би зв`язатися з дітьми.

Усі намагання батька врегулювати цей спір мирним шляхом призводять лише до конфліктів, оскільки мати штучно створює обставини, через які він не може бачитися з дітьми. У розумінні відповідачки обов`язки батька полягають лише у наданні коштів.

Вказував, що дії відповідачки призводять до негативних наслідків у взаємовідносинах між батьком та дітьми.

Просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми; визначити такі способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме:

- перша та друга субота та неділя місяця із залишенням на ночівлю у батька;
- під час літніх канікул: 1 тиждень у першій половині червня, 1 тиждень у другій половині липня, 1 тиждень протягом серпня;
- під час зимових канікул - 3 дні;
- під час весняних канікул - 2 дні;
- під час новорічних, різдвяних, пасхальних, релігійних свят - на другий день свята;
- у його день народження ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) - з ночівлею у батька;
- у день народження дітей - з 15 год 00 хв до 21 год 00 хв;
- постійне спілкування через месенджери;
За відсутності можливості виконання графіка, відповідачка завчасно (за 2 години) повинна повідомити позивача про таку неможливість.

Зустрічі та спілкування проводити без присутності матері.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2025 року позов задоволено частково. 

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні дітей, а саме:

перша субота місяця, після набрання рішенням законної сили з сином ОСОБА_6 у присутності матері ОСОБА_2 з 13 год до 15 год;

у подальшому без присутності матері ОСОБА_2 зустрічі з дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , забираючи дітей за місцем фактичного перебування/проживання та повертаючи за місцем проживання: перша субота місяця з 10 год 00 хв з ночівлею; друга неділя місяця з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;

відвідування дітей в день їх народження за попереднім узгодженням із матір`ю дітей часу такого відвідування;

зустрічі дітей з батьком на його день народження за попереднім узгодженням із матір`ю дітей часу такого відвідування;

у час літніх канікул дітей: один тиждень у першій половині червня, один тиждень у другій половині липня, один тиждень у серпні;

у час зимових канікул - три дні;

у час новорічних, різдвяних та великодніх свят на другий день свят з 15 год до 20 год, якщо такий день припадає на вихідний чи святковий день;

безперешкодне спілкування з дітьми, використовуючи засоби зв`язку з урахуванням режиму дня ( навчання, сну, здоров`я ) кожного з дітей окремо.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та надавши їм оцінку, дійшов висновку про те, що право позивача підлягає захисту шляхом надання йому періодичних побачень та спілкування з дітьми і зобов`язання відповідачки не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2025 року заяву представника позивача задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2025 року змінено в частині встановлення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні дітей.

Визначено ОСОБА_1 такі способи та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме:

перша субота місяця після набрання рішенням законної сили з сином ОСОБА_6 у присутності матері ОСОБА_2 з 13 год до 15 год;

у подальшому без присутності матері ОСОБА_2 зустрічі з дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , забираючи дітей за місцем їх фактичного перебування/проживання та повертаючи за місцем фактичного перебування/проживання: перша субота місяця з 10 год 00 хв з ночівлею; друга неділя місяця з 10 год 00 хв до 19 год 00 хв;

спільний відпочинок з дітьми тривалістю два тижні у літній період без присутності матері дітей, без обмеження адреси перебування, за попереднім погодженням з матір`ю дітей - ОСОБА_2 та за бажанням дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , забираючи дітей за місцем їх фактичного перебування/проживання та повертаючи за місцем фактичного перебування/проживання;

у час зимових канікул - спільний відпочинок з дітьми тривалістю 3 дні без присутності матері дітей, без обмеження адреси перебування, за попереднім погодженням з матір`ю дітей - ОСОБА_2 та за бажанням дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , забираючи дітей за місцем їх фактичного перебування/проживання та повертаючи за місцем фактичного перебування/проживання;

у час новорічних, різдвяних та великодніх свят - на другий день свята з 15 год до 20 год, якщо такий день припадає на вихідний чи святковий день, без присутності матері ОСОБА_2 , забираючи дітей за місцем їх фактичного перебування/проживання та повертаючи за місцем фактичного перебування/проживання;

у день народження батька та дні народження дітей - з 15 год 00 хв до 20 год 00 хв без обмеження адреси перебування, без присутності матері ОСОБА_2 , за попереднім погодженням з матір`ю дітей - ОСОБА_2 та за бажанням дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , забираючи дітей за місцем їх фактичного перебування/проживання та повертаючи за місцем фактичного перебування/проживання;

необмежене спілкування батька ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 особисто засобами телефонного та відеозв`язку на вибір матері, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, з урахуванням режиму дня (навчання, сну), здоров`я кожного з дітей окремо.

При неможливості виконання графіка завчасно (за 2 години) ОСОБА_2 повинна повідомити ОСОБА_1 про таку неможливість.

У решті рішення Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2025 року залишено без змін.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2025 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з додатковим рішенням про стягнення витрат на правничу допомогу. Водночас дійшов висновку про те, що встановлюючи порядок побачень батька з дітьми, суд першої інстанції не в повній мірі врахував інтереси як дітей, так і батьків, а також принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участі у їх вихованні, не конкретизував часу і порядку побачення і повернення дітей за місцем проживання.

Також зазначив, що суд першої інстанції безпідставно передбачив можливість батька відвідувати дітей за їхнім місцем проживання з матір`ю, хоча позивач не заявляв таких вимог, а відповідачка категорично заперечує, тому, з огляду на неприязні стосунки між батьками, такі не можуть позитивно впливати на дітей.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн понесених витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У березні 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2025 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2025 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 711/8611/20, від 03 листопада 2025 року у справі № 521/27547/23, від 05 березня 2025 року у справі № 462/385/24 та від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц, від 03 листопада 2025 року у справі № 521/27547/23, від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21, від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявниця наголошує на тому, що наявність між батьками неприязних відносин не є доказом того, що вона створює позивачу перешкоди у питаннях, пов`язаних з вихованням дітей.

У матеріалах справи відсутнє рішення органу опіки та піклування про способи участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, яке б свідчило, що позивач до звернення з цим позовом звертався до органу опіки та піклування про способи участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Відповідне рішення було прийнято лише 17 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду першої інстанції для вирішення цього спору, а не за заявою батька, тому, висновки судів про те, що рішення органу опіки та піклування не виконувалося, є надуманим. З урахуванням зазначеного, не підлягала задоволенню позовна вимога про зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, оскільки відсутній предмет спору.

Крім того, ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд не мотивували, чому вони не погодилися із висновком органу опіки та піклування від 17 жовтня 2025 року, зокрема, чому він є недостатньо обґрунтованим або ж суперечить інтересам дітей.

Крім того, зазначає, що під час прийняття апеляційним судом додаткового судового рішення не встановлено, чи міг ОСОБА_1 підписати договір про надання правничої допомоги від 11 грудня 2025 року та акта приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката від 09 лютого 2026 рокуу м. Івано-Франківську, оскільки з пояснень його представника він знаходиться за межами України з літа 2025 року.

У квітні 2026 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Гринів Я. В., через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 11 березня 2026 року касаційна скарга Іваночко Х. І. передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2026 року (після усунення заявницею недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 (з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 344/5116/25 з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

09 квітня 2026 року матеріали справи № 344/5116/25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року справу № 344/5116/25 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року у справі № 344/7943/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб між сторонами, який було зареєстровано 29 липня 2009 року, розірвано. Рішення набрало законної сили 27 липня 2025 року (т. 1, а. с. 17).

У вказаному шлюбі у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать копії повторних свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 від 28 жовтня 2022 року відповідно (т. 1, а. с. 15-16).

04 березня 2022 року діти разом із матір`ю перетнули державний кордон, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до копії довідки про виконання обов`язку річної дошкільної освіти від 02 вересня 2024 року, ОСОБА_6 в 2024-2025 роках відвідував заклад дошкільної освіти «Публічний дошкільний заклад № 2» в с. Гочалковіцах-Здруй, Республіка Польща (т. 1, а. с. 96-97).

Згідно з копіями довідок початкової школи № 1 від 09 червня 2025 року (с. Гочалковіце-Здруй, Республіка Польща) ОСОБА_5 є ученицею 6-Б класу у навчальному 2024-2025 році, зарахована 21 березня 2022 року, завершить навчання у 2027 році, а ОСОБА_4 є ученицею 8-А класу у навчальному 2024-2025 році, зарахована 21 березня 2022 року, завершить навчання у 2025 році (т. 1, а. с. 98-100).

23 червня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яцків М. В. подавав на виконання до відділу виконавчої служби судовий наказ, виданий 29 травня 2023 року у справі № 344/8940/23, про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей (т. 1, а. с. 169, 172).

Відповідно до розрахунку із сплати аліментів згідно з судовим наказом за період з травня 2023 року по 01 вересня 2025 року нарахована заборгованість в сумі 171 397,00 грн (т. 1, а. с. 171).

Поряд із цим, згідно з копіями платіжних доручень, де платником зазначений позивач, одержувачем - відповідачка, у період 2023-2025 роки наявні регулярні грошові перекази за призначенням «за аліменти» (т. 1, а. с. 183-210).

Відповідно до наданого рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17 жовтня 2025 року № 1136 Висновку вирішено за доцільне встановити наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : перша субота місяця з 09 год до 20 год; один тиждень у першій половині червня, один тиждень у другій половині липня, один тиждень у серпні. У час зимових канікул та Різдва - три дні. Святкові дні, дні народження - за взаємною згодою між батьками - за умови перебування дітей на території України; спілкування з дітьми за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку: «Ватсап», «Вайбер», «Телеграм», «Месенджер» з урахуванням стану здоров`я та розпорядку дня дітей (т. 1, а. с. 217-222).

За змістом такого Висновку питання розглядалось на засіданні у присутності батька дітей та представника мами - адвоката Яцківа М. В. за допомогою системи обміну повідомленнями.

Також у висновку зазначено, що відповідно до відомостей Ліцею № 22 Івано-Франківської міської ради, оскільки діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вересня 2024 року по даний час перебувають на сімейній (домашній) формі навчання у зв`язку з виїздом за межі України, об`єктивну характеристику та психодіагностичне обстеження дітей з метою з`ясування міжособистісних стосунків в шкільному середовищі, їх ставлення до кожного з батьків, адміністрація ліцею надати не може.

Правове регулюваннята мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановивши, що між сторонами справи - батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , існує спір щодо участі батька у вихованні дітей, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку, суд апеляційної інстанції визначив графік побачень позивача з дітьми. Доказів на підтвердження того, що такий графік спілкування батька з дітьми буде суперечити інтересам дітей, не встановлено.

При визначенні порядку участі батька у вихованні  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано вік кожної дитини, ступінь її прив`язаності до кожного з батьків, а також обставини, зумовлені перебуванням сторін за межами України.

Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

З огляду на доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ОСОБА_2 не погоджується з визначеним судом апеляційної інстанції способом участі батька у вихованні дітей та здійснення їх спілкування, посилаючись на вихід за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Слід також враховувати, що самостійне застосування судом при прийнятті рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , з урахуванням положень статті 159 СК України, просив суд встановити порядок його участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд апеляційної інстанції, встановивши наявність у позивача перешкод у спілкуванні з дітьми, оцінивши фактичні обставини справи на момент її розгляду в суді апеляційної інстанції, зумовлені, зокрема перебуванням обох сторін та їх дітей за межами України, дійшов правильного висновку про необхідність та можливість забезпечення участі батька у вихованні дітей шляхом установлення певного режиму спілкування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з батьком.

При цьому, суд апеляційної інстанції розглянув справу у межах заявлених позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, а також про визначення порядку участі батька у вихованні дітей, врахувавши, як положення статті 159 СК України, так і фактичні обставини справи на час її розгляду, застосувавши той спосіб захисту прав позивача, який відповідає сучасним реаліям, є ефективним та спрямований на забезпечення найкращих інтересів дітей.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків або одного з них та їх небажанням чи неможливістю винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку у найкращих інтересах своїх дітей. Батьки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не змогли погодити між собою порядок участі батька у вихованні дітей, отже цей порядок визначив суд у межах своїх повноважень, врахувавши всі обставини справи у сукупності, у тому числі тимчасовий виїзд сторін разом із дітьми за межі України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що за обставин справи, що переглядається в касаційному порядку, забезпечення стабільного періодичного контакту батька і дітей шляхом встановленого графіка побачень, спрямоване на забезпечення інтересів та права дітей на спілкування з обома батьками.

Визначаючи порядок побачень дітей з батьком без присутності матері, апеляційний суд, врахувавши принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, бажання батька брати участь у вихованні дітей, наявність конфлікту між батьками та неможливість сторін у справі самостійно дійти згоди щодо виховання дітей, вік дітей та відсутність обставин, які свідчили б про небезпеку для дітей з боку батька, дійшов правильного висновку про доцільність проведення побачень дітей, зокрема доньок, з батьком без присутності матері. Що стосується малолітнього сина ОСОБА_6 , то судами передбачена можливість першої зустрічі батька з сином у присутності матері, а в подальшому такі зустрічі без присутності матері саме сприятимуть відновленню відносин та емоційного контакту дітей з їхнім батьком. 

Доводи про те, що судом не наведено мотивів відхилення висновку відхилення висновку органу опіки та піклування, є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення апеляційного суду. 

Крім цього, відповідачка не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту батька і дітей на їх нормальний розвиток, порушення інтересів дітей, у визначеному судом порядку, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні доньок та сина.

Аргументи відповідачки про відсутність порушеного права позивача спростовуються матеріалами справи, які свідчать, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідачка, як установили суди, чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю.

Крім того, апеляційний суд, з урахуванням обставин, встановлених у розглядуваній справі, в межах своєї компетенції, з урахуванням можливості для батька проводити спільний час із дітьми, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання судового рішення.

Відстрочення виконання судового рішення про контакт батька з дитиною фактично на невизначений строк може призвести до ілюзорності захисту прав та інтересів учасників цієї справи. До того ж необхідно враховувати, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення (частина шоста статті 435 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінити докази у тому контексті, який, на думку відповідачки, свідчить про необґрунтованість позовних вимог, тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Щодо оскарження додаткової постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частинами першою та пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п'ята статті 137 ЦПК України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

За приписами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на правничу допомогу визначений судом апеляційної інстанції з урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, наданням оцінки запереченням Іваночко Х. І., а також з дотриманням критеріїв розумності та співмірності розміру витрат.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незгоди ОСОБА_2 з визначеним розміром стягнутих на користь позивача витрат на правничу допомогу.

При цьому посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не перевірив обставин підписання Іваночком Р. В. договору про надання правничої допомоги від 11 грудня 2025 року та акта приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката від 09 лютого 2026 року, Верховний Суд відхиляє.

Вирішуючи питання про можливість витребування доказів, зокрема, інформації про перетин державного кордону України ОСОБА_1 у період часу з 01 березня 2022 року до 13 лютого 2026 року, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

В матеріалах справи міститься копія ордера адвоката Гринів Я. В. на представлення інтересів ОСОБА_1 в Івано-Франківському апеляційному суді на підставі договору про надання правничої допомоги від 11 грудня 2025 року. Клопотань про витребування вищевказаних доказів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заявляв. 09 лютого 2026 року Івано-Франківським апеляційним судом винесено постанову за результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Яцківа М. В.

Таким чином, враховуючи наведені норми права, зазначені представником відповідача обставини, з огляду на які він просив витребувати вказані докази, матеріали справи, вимоги закону щодо апеляційного розгляду справи та стадію ухвалення додаткової постанови у справі, апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення такого клопотання.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 такого висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваної додаткової постанови не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 410, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Яцків Микола Васильович, залишити без задоволення. 

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2025 року, додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2025 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк