ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/289/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» (Україна, 49049, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Євпаторійська, буд. 40, офіс 7, код ЄДРПОУ 36053445) 
до Міністерства юстиції Російської Федерації (Російська Федерація, 119991, м. Москва, вул.Житная, буд. 14, будівля 1) 
про стягнення збитків у сумі 95 766 370 грн, що еквівалентно 2 291 920,87 доларам США
Суддя Дичко В.О.
Секретар судового засідання Пилипенко В.Р.
Представники:
від позивача: Лавринович О.В., адвокат (ордер серії АЕ № 1409592 від 28.07.2025)
від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до держави Російська Федерація про стягнення збитків у сумі 2 291 920,87 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 95 766 370 гривень.
Посилаючись на п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач зазначає про звільнення від сплати судового збору.
В обґрунтування позову вказує, що внаслідок пошкодження та знищення майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» на території Дніпропетровської області, а саме: будівель та споруд загальною площею 5 194,9 кв.м за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1/20 та товарно-матеріальних цінностей, які знаходились у зазначених об`єктах нерухомості (арматура, жерсть, металевий прокат, труби), у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, заподіяно збитки.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 позовну заяву залишено без руху. Позивачу запропоновано протягом 5 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: уточнити правовий статус відповідача у справі з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 162 та ст. 365 Господарського процесуального кодексу України; надати належним чином засвідчені копії додатків до листа слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області № 55/8/55/7502/1063-2025 від 30.07.2025 року.
09 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» надійшла заява про усунення недоліків.
Позивач до заяви про усунення недоліків долучив позовну заяву (в редакції від 03.02.2026), у якій визначив відповідачем Міністерство юстиції Російської Федерації, а також надав копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №22025040000001199 від 19.07.2025 і пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 22025040000001199 від 19.07.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/289/26 та призначено підготовче засідання на 05.03.2026 о 12:00 год.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2026 відкладено підготовче засідання у справі № 904/289/26 на 19.03.2026 об 11:30 год.
11 березня 2026 року до Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.10.2017, витягу № 100347936 від 13.10.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційної довідки № 5001670255105 від 22.10.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
13 березня 2026 до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії звіту № 2041/25 про визначення розміру реальних збитків внаслідок пошкодження будівель та споруд, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1/20, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, за методикою Фонду державного майна та Мінекономіки.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2026 задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» від 11.03.2026 та 13.03.2026 про долучення до матеріалів справи копій доказів, долучено до матеріалів справи № 904/289/26 копії доказів, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» до суду 11.03.2026 та 13.03.2026 року. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження у справі № 904/289/26 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 30.04.2026 о 10:30 год.
Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд указує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно, - можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі в національному суді іншої держави, зокрема, як відповідача.
Водночас, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022, Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що унеможливлює з цієї дати направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні, з огляду на припинення його роботи на території України.
За правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 щодо судового імунітету Російської Федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Верховний Суд виходить із того, що названа країна-агресор діяла не в межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила всі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Таким чином, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й у зв`язку з розірванням дипломатичних зносин України з РФ.
У постановах від 18.05.2022 у справах № 428/11673/19 та № 760/17232/20-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду розширив наведений правовий висновок, згідно з яким підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним із положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції Організації Об`єднаних Націй (надалі - ООН) про юрисдикційні імунітети держав та їх власності від 02.12.2004 року. Підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом.
Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а, отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, звертаючись із позовною заявою до Міністерства юстиції Російської Федерації, для правильного вирішення спору позивач не потребує згоди компетентних органів держави Російська Федерація на розгляд справи в судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання.
При цьому суд ураховує правову позицію, викладену в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, відповідно до якої національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»).
Згідно з ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України ухвала, якою суд викликає учасників справи в судове засідання або для участі у вчиненні відповідної процесуальної дії, повинна містити:
1) ім`я (прізвище, ім`я, по-батькові) фізичної особи чи найменування юридичної особи, якій адресується ухвала;
2) найменування та адресу суду;
3) зазначення місця, дня і часу явки за викликом;
4) назву та номер справи, за якою робиться виклик;
5) зазначення, як хто викликається особа;
6) зазначення, чи викликається особа у підготовче засідання, в судове засідання або для участі у вчиненні певних процесуальних дій (із їх зазначенням);
7) роз`яснення про наслідки неявки залежно від процесуального статусу особи, яка викликається, і про обов`язок повідомити суд про причини неявки.
Згідно з ч. 4 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу. 
З огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією, що унеможливлює надсилання ухвал суду на адресу відповідача в особі посольства Російської Федерації в Україні, повідомлення відповідача про дати, час та місце проведення судових засідань у даній справі судом здійснено шляхом розміщення на офіційному вебсайті судової влади України (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/) оголошень-повідомлень (т. 1, а.с. 224, 229; т. 2, а.с. 258).
Крім того, в матеріалах справи наявні докази направлення позову (з додатками) на адресу посольства Російської Федерації в Угорщині (т. 1, а.с. 5, 218-219).
Також суд наголошує, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Таким чином, у відповідача були всі відомості, необхідні для пошуку та відстеження руху справи № 904/289/26, у тому числі можливість отримання такої інформації з відкритого джерела - Єдиного державного реєстру судових рішень.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).
Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.
Суд також ураховує, що в силу вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з абз. 1 ч. 2 ст. 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на дату ухвалення рішення у справі відзив на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку для підготовки правової позиції від Міністерства юстиції Російської Федерації до Господарського суду Дніпропетровської області не надходили.
Ураховуючи вищевикладене, а також з огляду на достатність наявних у справі доказів, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній документами.
Представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод», присутня 30.04.2026 у залі суду, підтримала позов та просила його задовольнити.
У порядку абз. 1 ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 30.04.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представниці позивача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є наявність/відсутність підстав для стягнення збитків, заподіяних у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації.
13 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Павлоградський завод технологічного обладнання» (надалі - продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» (надалі - покупець) уклали посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. договір купівлі-продажу (т. 1, а.с.88-89, 231-234; т. 2, а.с. 162-165; надалі - Договір).
Згідно з абз. 1 п. 1 Договору продавець передає у приватну власність, а покупець приймає будівлі та споруди, загальною площею 5 194,9 кв.м, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Промислова, будинок № 1/20 (один дріб двадцять), надалі - будівлі та споруди.
Відповідно до п. 7 Договору згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на придбані будівлі та споруди у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Сторони домовились, що під передачею будівель та споруд за цим Договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття покупцем від продавця ключів від будівель та споруд свідчить про те, що передача речі відбулась.
Згідно з витягом № 100347936 від 13.10.2017 (т. 1, а.с. 90, 235; т. 2, а.с. 166) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційною довідкою № 5001670255105 від 22.10.2019 (т. 1, а.с. 90-91, 236-238; т. 2, а.с. 167-169) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 13.10.2017 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» зареєстровано право приватної власності на будівлі та споруди нежитлової нерухомості загальною площею 5 194,9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1360164112124, номер запису про право власності: 22825881) за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1/20.
19 липня 2025 року, приблизно з 01:00 год до 06:00 год, підрозділами збройних сил Російської Федерації з використанням безпілотних літальних апаратів невстановленого типу здійснено обстріл м. Павлоград. Унаслідок вибуху значно пошкоджена будівля верстатобудівельного корпусу з АПК, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Промислова, буд. 1/20.
Слідчий відділ Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області листом №55/8/55/7502/1063-2025 від 30.07.2025 (т. 1, а.с. 7) повідомив позивача, що за фактами обстрілу збройними силами Російської Федерації території м. Павлоград Дніпропетровської області, що відбулись 19.07.2025, у результаті яких пошкоджено нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1/20, слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області зареєстровано кримінальне провадження №22025040000001199 від 19.07.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 Кримінального кодексу України (т. 1, а.с. 97, 178, 213; т. 2, а.с. 181).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» указує, що внаслідок вчиненої збройними силами Російської Федерації 19.07.2025 БПЛА-атаки м. Павлоград Дніпропетровської області зазнали пошкоджень будівлі та споруди загальною площею 5194,9 кв.м за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1/20, а саме: тріщини залізобетонних колон та стінових панелей, руйнування цегляної кладки зовнішніх та внутрішніх стінових конструкцій, руйнування конструкцій перекриття, механічні пошкодження залізобетонних сходів, руйнування скління віконних конструкцій, тріщини та сколи дерев`яних рам, деформування та вигини металевих рам.
Крім того, внаслідок акта агресії Російської Федерації знищені товарно-матеріальні цінності позивача, що знаходились у вищезазначених об`єктах нерухомості: арматура, жерсть, металевий прокат, труби. Значні пошкодження промислових приміщень та промислового майна, що в них знаходилось, спричинили Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» значні перешкоди в можливості здійснювати господарську діяльність.
Позивач оформив акти обстеження та дефектовки пошкодженого 19.07.2025 внаслідок вибухової хвилі устаткування (т. 1, а.с. 179-187):
- № 1 від 25.08.2025 щодо устаткування для гідравлічних випробувань труб надвисокого тиску моделі СТ-110А, заводський номер: 2/2020;
- № 2 від 25.08.2025 щодо устаткування для гідравлічних випробувань труб моделі GSYJ-127/350-80 D;
- № 3 від 18.08.2025 щодо устаткування для силового догвинчування муфт моделі DYNJ-380;
- № 4 від 18.08.2025 щодо елементів стану ТЕСА 10-70 електрозварних труб;
- № 5 від 25.08.2025 щодо станка для нарізання різьб на обсадних трубах з ЧПК моделі СК34G;
- № 6 від 18.08.2025 щодо елементів устаткування на дільниці гальваніки;
- № 7 від 18.08.2025 щодо елементів устаткування термічної дільниці;
- № 8 від 16.10.2025 щодо станка 2А620 тип «горизонтально розточний»;
- № 9 від 16.10.2025 щодо станка 2А620 тип «горизонтально розточний»;
- № 10 від 16.10.2025 щодо станка ДІП 500 тип «верстат токарний»;
- № 11 від 16.10.2025 щодо обробного центру ІР 800;
- № 12 від 16.10.2025 щодо обробного центру ІР 800;
- № 13 від 16.10.2025 щодо пресу листогібного І1330;
- № 14 від 16.10.2025 щодо пресу листогібного І1338;
- № 15 від 16.10.2025 щодо станка 65А60 тип «вертикально фрезерний».
Також до суду надано довідку щодо обладнання, пошкодженого 19 липня 2025 р. внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що перебуває на балансі підприємства ТОВ «Дніпровський трубний завод» (т. 1, а.с. 188):
1) стенд для гідравлічних випробувань труб надвисокого тиску моделі СТ-110А, інв. № п595;
2) установка для гідро випробувань труб моделі GSYJ-127/350-80 D, інв. № 0007;
3) муфтонавертка моделі DYNJ-380, інв. № 0024;
4) стан трубоелектрозварювальний ТЕСА 10-70, інв. № ДТЗТЭСА01;
5) верстат токарний з ЧПК моделі СК34G мультифункц., інв. № п337;
6) елементи устаткування на дільниці гальваніки:
- ванна д/закалки, інв. № 3298;
- вертикальна цинтрофуга 2ФЦВ-66А, інв. № 14497;
- випрямовувач ВАКР-3150, інв. № 15265;
- кран консольний поворотний 0,5 т, інв. № 33;
7) елементи устаткування термічної дільниці:
- автомат для навивки пружин, інв. № 10233;
- вертикальна цинтрофуга 2ФЦВ-66А, інв. № 14497;
- електропіч ОКБ-4100, інв. № 10697;
- електропіч СМ3676/7ИЗ, інв. № 16014;
- електропіч СНЗ, інв. № 15887;
- електропіч ПН-345, інв. № 9225;
- електропіч СШЗ-4.8/2,9, інв. № 9234;
- електропіч СШЗ-6.30/10, інв. № 9230;
- електропіч СШЗ-6.6/7, інв. № 9223;
- електропіч СШЗ-6.6/7, інв. № 9224;
- електропіч 1сШЗ/6.6/7, інв. № 9222;
- електропіч ПН-345, інв. № 9220;
- електропіч С-105, інв. № 9228;
- електропіч СНЗ 8.1,65/12М, інв. № 11606;
- електропіч США-824/6, інв. № 9227;
- електропіч СШЗ-6.6/7М2, інв. № 10695а;
- повітряний компресор ПКС-10,5 АМ, інв. № 9992;
- кран мостовий 10 т, інв. № 6075;
- кран мостовий 5 т, інв. № 6056;
- піч камерна з щитом керування СНЗ-4.8, інв. № 2977;
- полірувальний станок 3Б853, інв. № 9258;
- прес АКДГ-2432А, інв. № 15553;
- прес гідравлічний ДБ-2426, інв. № 9252;
- прес гідравлічний ДБ-2432, інв. № 9247;
- прес гідравлічний ДВ-2428, інв. № 9255;
- прес гідравлічний Д-24305, інв. № 9251;
- прес гідравлічний ДВ-2428, інв. № 9249;
- верстат закалочний, інв. № 16071;
- трансформатор ТСЗ ПМ, інв. № 103805;
- устаткування ВГ2, інв. № 12046;
- установка високочастотна ВЧИ 2/100, інв. № 3300;
- установка високочастотна ВЧИ 0,44, інв. № 3301;
8) верстат горизонтально-розточний мод. 2А620, інв. № п182;
9) верстат горизонтально-розточний мод. 2А620, інв. № п184;
10) верстат токарно-гвинторізний мод. 1М165 (ДІП-500), інв. № п515;
11) обробний центр мод. ІР 800 ПМФ4, інв. 10943, інв. № п183;
12) обробний центр мод. ІР 800 ПМФ4, інв. 106765, інв. № п181;
13) прес листогібний І1330, інв. № п438;
14) прес листогібний І1338, інв. № п437;
15) верстат вертикально-фрезерний 65А60, інв. № п519.
Також позивач надав до суду звіт № 306964 від 29.09.2025 з технічного обстеження об`єкта будівництва, пошкодженого внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації (т. 1, а.с. 98-126; т. 2, а.с. 183-239; надалі - Звіт № 306964).
На підставі Звіту № 306964 складено акт технічного обстеження об`єкта будівництва, пошкодженого внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, за результатами проведеного обстеження, виконаного 01.08.2025 (т. 1, а.с. 127-131; т. 2, а.с. 240-248; надалі - Акт).
У пункті 2 Акта зафіксовані виявлені дефекти і пошкодження основних будівельних конструкцій:
1. Фундаменти, вимощення.
1.1. Пошкодження поверхні вимощення у вигляді тріщин, вибоїн, ущелин, понижені ділянки по поверхні конструкції. 
Розвиток щілин та зазорів між вимощенням та поверхнею зовнішніх стін будівлі.
Суттєві пошкодження вимощення: наявність зворотних похилів, ділянок просідання, великих тріщин.
Наявність моху та рослинності на поверхні вимощення внаслідок надмірного зволоження.
Поверхня вимощення характеризується загальним фізичним зношенням.
1.2. Під час проведення візуального технічного обстеження видимих дефектів та пошкоджень, що вказують на пошкодження фундаментів та їх основ, не виявлено.
2. Вертикальні несучі та огороджувальні конструкції.
2.1. По залізобетонним колонам та стіновим панелям зафіксовані пошкодження у вигляді замокання залізобетонних конструкцій з пошкодженням захисного бетонного шару, що супроводжується оголенням арматури з її подальшою корозією, що знижує первісну несучу здатність конструкцій.
На поверхнях бетону наявні сліди плісняви та висолів.
2.2. Локально на рівні 3-го поверху зафіксовано вогневе ураження бетонної поверхні колон та цегляної кладки окремих ділянок стовпів, що виникло внаслідок пожежі від влучання снаряду
2.3. Пошкодження герметизації зовнішніх стиків залізобетонних стінових панелей, то призводять до промокання стін, морозної деструкції у місцях стику та корозії арматури через пошкодження захисного бетонного шару плити.
2.4. Локальне руйнування цегляної кладки зовнішніх та внутрішніх стінових конструкцій внаслідок значного терміну експлуатації та фізичного зношення матеріалу.
2.5. Окремі поверхневі тріщини по цегляним самонесучим стіновим конструкціям. Ширина розкриття тріщин становить від волосяних до 5 мм. Довжина проходження тріщини у кладці місцями становить всю висоту приміщення.
Дефекти експлуатаційного характеру набули розвитку внаслідок впливу дії вибухової хвилі та трусу будівлі від влучання снаряду.
2.6. Виявлено типові пошкодження від багаторазового замерзання та відтавання води (морозного руйнування, моральної деструкції) цегляних стінових конструкцій.
Спостерігається поверхневе руйнування цегли - відколювання та відлущування лицевого шару окремих цеглин, внаслідок чого оголюється пориста внутрішня структура.
Також зафіксовано вивітрювання розчинових швів: розчин у швах місцями розкришився, втратив міцність і частково або повністю випав із швів, утворюючи заглиблення. Ці дефекти призводять до втрати герметичності кладки, її естетичної привабливості та зниження несучої й теплоізоляційної здатності стіни.
Пошкодження мурування на поверхнях стін відбувається внаслідок багаторазових циклів замерзання - відтаювання стіни в зволоженому атмосферними опадами стані. Вода, що знаходиться в порах матеріалів стіни, при замерзанні збільшується в об`ємі, поступово руйнуючи конструкцію.
Повторювані цикли «замерзання-відтавання» викликають прогресуюче відколювання поверхні цегли та деградацію розчинових швів. Додатково на погіршення стану могли вплинути солі (висоли) та біологічні фактори, що проникають разом з вологою, а також природне старання матеріалів фасаду протягом років експлуатації.
На першому етапі відбувається руйнування і висипання розчину зі швів мурування, що називається «вивітрюванням». Другий етап - це поверхневе руйнування цегли.
Сумарна глибина морозної деструкції місцями становить 15-25% товщини стіни.
3. Конструкції перекриття.
3.1. Руйнування швів між плитами перекриття, що супроводжується розвитком тріщин вздовж шва, ділянками висипання розчину зі швів.
3.2. Дефекти конструкції збірного залізобетонного перекриття: замокання залізобетонної конструкції з пошкодженням захисного бетонного шару, що супроводжується оголенням арматури з її подальшою корозією, що знижує первісну несучу здатність конструкції. 
На поверхнях бетону наявні сліди плісняви та висолів.
3.3. Локально зафіксовано руйнування конструкцій перекриття, що виникло внаслідок тривалого терміну експлуатації будівлі та фізичного зношення.
3.4. На рівні 2-го поверху зафіксовано пошкодження залізобетонної круглопустотної плити перекриття, що виникло внаслідок посічення уламками пошкоджених конструкцій влучання БПЛА.
Зафіксовано утворення наскрізного отвору по боковій частині плити з пошкодженням двох пустот плити, що значно знижує загальну несучу здатність плити перекриття.
3.5. На рівні 2-го поверху зафіксовано пошкодження залізобетонної плити перекриття, що є суміжною із пошкодженою круглопустотною плитою.
Зафіксовано пошкодження захисного шару бетону з оголенням арматури та її деформуванням.
Дефекти виникли внаслідок впливу дії вибухової хвилі та трусу будівлі від влучання снаряду.
3.6. Конструкції перекриття будівлі в цілому зазнали сильного фізичного зношення, внаслідок тривалого періоду зволоження, простоювання будівлі без опалення, відсутності експлуатації. Додатковим руйнівним фактором є влучання снаряду та вплив вибухової хвилі від обстрілу. Як результат - плити перекриття характеризуються пошкодженнями (руйнування захисного бетонного шару, оголення та корозія арматури, ділянки зволоження та тріщин), які впливають на їх загальну несучу здатність. При відновленні експлуатації будівлі необхідно забезпечити проведення додаткового детального технічного обстеження по основних конструкціях будівлі та прийняти рішення щодо проведення подальших ремонтно-відновлювальних робіт та, за прийнятим рішенням із замовником - демонтажно-монтажних робіт.
4. Конструкції покриття.
4.1. Руйнування швів між плитами покриття, що супроводжується розвитком тріщин вздовж шва, ділянками висипання розчину зі швів.
4.2. Дефекти конструкції збірного залізобетонного покриття замокання залізобетонної конструкції з пошкодженням захисного бетонного шару, що супроводжується оголенням арматури з її подальшою корозією, що знижує первісну несучу здатність конструкції.
На поверхнях бетону наявні сліди плісняви та висолів.
4.3. Руйнування окремих плит покриття на рівні 3-го поверху внаслідок влучання снаряду.
4.4. Пошкодження залізобетонних ригелів та плит покриття внаслідок термічного ураження від пожежі, влучання уламків суміжних конструкцій, трусу будівлі та загального впливу вибухової хвилі в ході обстрілу. 
На поверхнях конструкцій зафіксовано поперечні тріщини.
4.5. Конструкції покриття будівлі в цілому зазнали сильного фізичного зношення внаслідок тривалого періоду зволоження, простоювання будівлі без опалення, відсутності експлуатації. Додатковим руйнівним фактором є влучання снаряду та вплив вибухової хвилі від обстрілу. Як результат - плити покриття характеризуються пошкодженнями (руйнування захисного бетонного шару, оголення та корозія арматури, ділянки зволоження та тріщин), які впливають на їх загальну несучу здатність. При відновленні експлуатації будівлі необхідно забезпечити проведення додаткового детального технічного обстеження по основних конструкціях будівлі та прийняти рішення щодо проведення подальших ремонтно-відновлювальних робіт та, за прийнятим рішенням із замовником - демонтажно-монтажних робіт.
5. Покрівля.
Пошкодження рулонної м`якої покрівлі у вигляді місцевих розривів верхнього шару, здуття, негерметичного примикання рулонного матеріалу один до одного та до виступаючих вертикальних елементів.
Недостатній похил рулонної покрівлі, замокання та осідання утеплювача.
Пошкодження деталей та герметизації водоприймальних лійок. 
Технічний стан руберойду характеризується загальним фізичним зношенням матеріалу.
Пошкодження покрівельного матеріалу внаслідок посічення уламками пошкоджених конструкцій, локально повне руйнування покрівлі внаслідок влучання снаряду.
6. Сходи.
Зафіксовано сколи бетону та механічні пошкодження залізобетонних сходів, що виникли внаслідок тривалого терміну експлуатації. Також локально зафіксовано тріщини по сходових маршах експлуатаційного характеру.
Руйнування захисного шару фарби металевих поручнів сходів.
Руйнування керамічної плитки опорядження східців.
7. Перегородки.
7.1. Окремі поверхневі тріщини по цегляних перегородках. Ширина розкриття тріщин становить від волосяних до 5 мм. Довжина проходження тріщини у кладці місцями становить всю висоту приміщення.
Дефекти експлуатаційного характеру набули розвитку внаслідок впливу дії вибухової хвилі та трусу будівлі від обстрілу.
7.2. Руйнування внутрішніх перегородок на рівні 3-го поверху, виконаних у вигляді металевого каркасу з обшивкою ДСП листами з обох сторін.
Дефекти виникли у місці безпосереднього влучання снаряду з подальшим виникненням пожежі.
7.3. Пошкодження внутрішніх перегородок внаслідок надмірного зволоження та загального фізичного зношення.
8. Підлоги.
По внутрішнім приміщенням будівлі зафіксовано тріщини та сколи по керамічній плитці, механічні пошкодження цілісності лінолеуму, тріщини по бетонній підлозі, тріщини та сколи дерев`яних дошок.
Дефекти виникли під час експлуатації, матеріал опорядження підлоги характеризується загальним фізичним зношенням.
Локально на рівні 3-го поверху опорядження підлоги пошкоджено внаслідок влучання снаряду та виникнення пожежі.
9. Вікна та двері.
Пошкодження скління віконних та дверних конструкцій, тріщини та сколи по дерев`яних рамах та полотнах, деформування та вигини металевих рам. Пошкодження захисного фарбувального шару віконних та дверних конструкцій.
Вікна та двері будівлі характеризуються загальним фізичним зношенням.
Локально наявне повне руйнування дверних та віконних конструкцій у місці безпосереднього влучання снаряду.
Дефекти експлуатаційного характеру набули розвитку внаслідок впливу дії вибухової хвилі та трусу будівлі від обстрілу.
10. Опорядження фасадів.
Відшарування зовнішнього опоряджувального шару (штукатурки та плитки) внаслідок накопичення внутрішньої вологи, яка конденсується в зоні між муруванням і опоряджувально-захисним шаром внаслідок його малої паропроникності.
Пошкодження опорядження цоколю внаслідок замокання нижніх частин стін.
На поверхнях стін фасадів зафіксовані сліди зволоження застарілого характеру.
11. Внутрішнє опорядження.
11.1. Зафіксовано лущення з розшаруванням тa осипанням захисного шару фарби опорядження стелі; руйнування гіпсокартонних декоративних плиток підвісної стелі, тріщини, сколи та повне руйнування дерев`яного каркасу стелі, що виникло внаслідок надмірного зволоження через протікання даху.
Опорядження стелі характеризується загальним фізичним зношенням.
Локально на рівні 3-го поверху зафіксовано повне руйнування опорядження стелі внаслідок влучання снаряду та виникнення пожежі.
11.2. Наявне пошкодження опорядження стін внутрішніх приміщень у вигляді тріщин та сколів по штукатурному шару; лущення з розшаруванням та осипанням фарбувального шару; тріщини та сколи по керамічній плитці; пошкодження цілісності шпалер; тріщини та сколи, повне руйнування дерев`яних декоративних панелей; пошкодження гіпсокартонних декоративних плиток; тріщини та сколи по дерев`яному каркасу опорядження стінових конструкцій.
На поверхнях стін зафіксовані сліди надмірного зволоження застарілого характеру, висоли, грибок та пліснява. Дані дефекти виникли через протікання даху.
Локально на рівні 3-го поверху зафіксовано повне руйнування опорядження стін внаслідок влучання снаряду та виникнення пожежі.
12. Сцена.
Внаслідок влучання снаряду та виникнення пожежі на рівні 3-го поверху конструкції сцени були повністю зруйновані.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» стверджує, що перелічені наслідки збройної агресії Російської Федерації завдали позивачу збитків, які виражаються в потребах у відновленні пошкодженого нерухомого майна, що складають 488239,32доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 20 251 630 грн (Звіт № 2041/25 від 09.10.2025; т. 1, а.с. 10-11; т. 2, а.с. 7-8), та реальних збитках Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» унаслідок пошкодження, втрати та (або) знищення рухомого майна, що складають 1 803 681,55 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 75 514 740 грн (Звіт № 2434/25 від 02.12.2025, т. 1, а.с. 135-136).
Вищенаведене стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до господарського суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об`єктивному та повному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 2, абз. 1 ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 Цивільного кодексу України доказуванню підлягають факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Аналіз змісту статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України свідчить, що реальні збитки можуть розраховуватись як у формі втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, так і у формі витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення пошкодженої речі. Потерпілий за власним вибором може вимагати відшкодування або реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або реальної вартості будівельних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого нерухомого майна.
Згідно з абз. 13 п. 2 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації (надалі - Загальні засади), що є додатком до Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 20.03.2022 № 326 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2022 № 951, з наступними змінами та доповненнями; надалі - Порядок), збитки - вартість втраченого, пошкодженого та (або) знищеного майна, що зазнало руйнівного впливу внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно-бомбових ударів в ході збройної агресії Російської Федерації, а також розмір витрат, необхідний для відновлення порушеного права (реальні збитки); та/або розмір доходу, який постраждалий міг би одержати за умови відсутності збройної агресії Російської Федерації (упущена вигода).
Відповідно до абз.абз. 1, 5 п. 5 Загальних засад оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», із дотриманням національних стандартів оцінки майна та міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
Згідно з п. 7 Загальних засад результат проведення оцінки збитків має вартісний вираз.
Відповідно до п. 8 Загальних засад метою оцінки збитків є:
визначення розміру реальних збитків (у вартісному виразі);
визначення упущеної вигоди;
визначення витрат, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу.
Згідно з п. 9 Загальних засад об`єкт та мета оцінки зазначаються в акті оцінки збитків, звіті про оцінку збитків або висновку експерта чи експертному дослідженні.
Відповідно до п. 29 Загальних засад під час розроблення методик оцінки шкоди та збитків, передбачених пунктом 5 Порядку, в оціночних процедурах враховуються такі загальні методичні настанови:
процедури оцінки реальних збитків, упущеної вигоди і потреб у відновленні пошкодженого та (або) знищеного майна здійснюється в умовних одиницях (функціональна валюта) - доларах США. Отриманий результат оцінки підлягає конвертації в національну валюту за поточним курсом Національного банку на дату оцінки;
необхідно враховувати зміну вартості грошей в часі та застосовувати процедури приведення такої вартості до дати оцінки.
Згідно з абз.абз. 1, 11 пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом, як економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.
Визначення шкоди та збитків підприємств здійснюється відповідно до методики, затвердженої спільним наказом Мінекономіки та Фонду державного майна.
Наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.12.2022 за № 1522/38858, затверджена Методика визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (надалі - Методика).
Згідно з п. 2 розділу І Методики результат проведення оцінки збитків має вартісний вираз. 
На підставі п. 4 розділу І Методики відповідно до цієї Методики об`єктом оцінки збитку є економічні втрати підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів господарювання всіх форм власності, згідно з підпунктами 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 326 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22липня 2022 року № 951).
На підставі п. 5 розділу І Методики оцінка шкоди та збитків, що проводиться відповідно до цієї Методики, здійснюється з такою метою:
визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, у межах кримінальних проваджень відповідно до законодавства України;
визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання постраждалими заяв на компенсацію;
визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання позовів (у тому числі колективних) постраждалими до судових інстанцій, зокрема міжнародних, а також подання позову державою Україна до міжнародних судових інстанцій;
інші цілі, визначені законодавством.
На підставі п. 6 розділу І Методики така мета згідно з цією Методикою досягається шляхом визначення у вартісному виразі:
розміру реальних збитків;
упущеної вигоди;
потреб у витратах, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок збройної агресії.
Відповідно до абз.абз. 1, 2 п. 7 розділу І Методики оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).
Незалежна оцінка збитків забезпечується суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», з дотриманням національних та міжнародних стандартів оцінки, з урахуванням особливостей, що визначені цією Методикою.
Згідно з п. 9 розділу І Методики для цілей цієї Методики за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які би він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, тому доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Такий правовий висновок викладено в п.п. 6.14-6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.
Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Аналогічний правовий висновок викладено в п. 14 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Необхідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли в потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.
Таким чином, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» надало до суду звіт № 2041/25 від 09.10.2025 про визначення розміру реальних збитків внаслідок пошкодження будівель та споруд, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.Промислова, буд. 1/20, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, за методикою Фонду державного майна та Мінекономіки (т. 1, а.с. 8-132; т. 2, а.с. 2-250; надалі - Звіт №2041/25), та звіт № 2434/25 від 02.12.2025 про визначення розміру реальних збитків внаслідок пошкодження, втрати та (або) знищення рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації (т. 1, а.с. 133-206, надалі - Звіт № 2434/25).
Відповідно до Звіту № 2041/25 обсяг потреб у відновлені пошкодженого нерухомого майна позивача складає 488 239,32 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 20 251 630 грн (т. 1, а.с. 10-11; т. 2, а.с. 7-8).
Згідно зі Звітом № 2434/25 розмір реальних збитків внаслідок пошкодження, втрати та (або) знищення рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» складає 1 803 681,55 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 75 514 740 грн (т. 1, а.с. 135-136).
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ЕS-11/1 від 02.03.2022 військова агресія Російської Федерації засуджена як така, що порушує п. 4 ст. 2 Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 у справі щодо звинувачень в геноциді за Конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ЕS-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засудила військову агресію Російської Федерації проти України, вимагала від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засудила всі порушення міжнародного гуманітарного права і порушення прав людини та вимагала безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно з Женевськими Конвенціями від 12.08.1949 та Додатковим протоколом І до них від 08.06.1977 року.
Згідно з постановою Верховної Ради України від 14.04.2022 «Про Заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії, вчинені Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України забезпечити невідкладне направлення тексту Заяви до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Доручено Голові Верховної Ради України звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц та від 19.02.2020 у справі № 210/4458/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підкреслено, що суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах міжнародно визнаного державного кордону є цілісною і недоторканною. Констатовано, що у світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року одним із наслідків збройної агресії Російської Федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України. Узято до уваги, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
На підставі ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Протиправність діяння відповідача, як елемента факту збройної агресії Російської Федерації проти України, в розумінні ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доведення вини відповідача в заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи вказана презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Зазначений висновок викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-ц та від 21.04.2021 у справі №648/2035/17.
Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач на підставі допустимих та належних доказів довів повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності, як відшкодування збитків.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини вказав, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд зазначив, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, заява № 38722/02).
Таким чином, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення його порушених прав, тому позов підлягає задоволенню.
Ураховуючи встановлені судом обставини, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, тому з Міністерства юстиції Російської Федерації на користь позивача підлягають стягненню збитки в сумі 2 291 920,87 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 95766370 гривень.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 931 840 грн покладаються на відповідача. 
Керуючись статтями 2, 3, 11, 20, 73-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 366 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» до Міністерства юстиції Російської Федерації про стягнення збитків у сумі 95 766 370 грн, що еквівалентно 2 291 920,87 доларам США - задовольнити.
2. Стягнути з Міністерства юстиції Російської Федерації (Російська Федерація, 119991, м.Москва, вул. Житная, буд. 14, будівля 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський трубний завод» (Україна, 49049, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул.Євпаторійська, буд. 40, офіс 7, код ЄДРПОУ 36053445) збитки в сумі 2 291 920,87 доларів США (два мільйони двісті дев`яносто одна тисяча дев`ятсот двадцять доларів США 87 центів), що у гривневому еквіваленті становить 95 766 370 грн (дев`яносто п`ять мільйонів сімсот шістдесят шість тисяч триста сімдесят гривень 00 копійок).
3. Стягнути з Міністерства юстиції Російської Федерації (Російська Федерація, 119991, м.Москва, вул. Житная, буд. 14, будівля 1) у дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у сумі 931 840 грн (дев`ятсот тридцять одна тисяча вісімсот сорок гривень 00 копійок).

Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 11.05.2026.

Суддя В.О. Дичко