Справа № 445/1009/26
Провадження № 1-кп/445/309/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 

з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024140120001290 від 07.12.2024 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Червоний Перекоп Каховського району Херсонської області, українця, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою - спеціальною освітою, згідно ст. 89 КК України не судимого, колишнього гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_2 , солдата військової служби за призовом під час мобілізації,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в :
відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2024 №320 та наказу командира військової часини НОМЕР_3 від 12.11.2024 №322 особовий склад військової частини НОМЕР_1 , у тому числі солдат ОСОБА_4 , з метою виконання бойових завдань за призначенням були відрядженні до окремого розпорядження та прикріплені до військової частини НОМЕР_3 , що дислокується в АДРЕСА_2 . 
19.11.2024 командуванням військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 був відпущений у звільнення до 20.00 год. 20.11.2024 для вирішення побутових соціальних питань. 
Однак, гранатометник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без дозволу командування, 20.11.2024 до 20.00 год., точного часу не встановлено, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця розміщення особового складу мобільної вогневої групи № НОМЕР_4 у військовій частині НОМЕР_3 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами місця служби, тривалістю понад три доби, проводячи час на власний розсуд, до моменту добровільного прибуття 04.03.2025 для проходження подальшої військової служби до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_3 , чим вчинив нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Окрім того, солдат резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_2 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без дозволу командування, 26.04.2025 до 09.00 год., точного часу не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_3 , та перебував поза межами місця служби, тривалістю понад три доби, проводячи час на власний розсуд, до моменту прибуття 23.03.2026 до органу досудового розслідування – Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, що знаходиться за адресою: вул. Маркіяна Шашкевича, 43, м. Золочів, Львівська область, чим було припинено вчинення ним триваючого кримінального правопорушення, тобто ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений обставини вказані в обвинувальному акті визнав повністю та підтвердив їх у своїх показах, просить суд суворо його не карати.
Захисник теж просить суворо обвинуваченого не карати, вказує на помякшуючі обставини, надав документи щодо сімейного стану обвинуваченого, його поранень, нагород, тощо.
Суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України та з`ясував чи така позиція є добровільною. Обвинуваченому звернута увагу на тяжкість передбаченого законом покарання. Щодо цього обвинувачений вказав, що свою винуватість визнає повністю, доцільності в дослідженні доказів не має, обставин, викладених в обвинувальному акті не оспорює.
Обвинуваченому роз`яснено, що у випадку здійснення судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, він буде позбавлений права оскаржити обставини, які ним фактично не оспорюються в апеляційному порядку.
Після вищевказаних роз`яснень та з`ясування добровільності позиції обвинуваченого, та згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового розгляду, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Відповідно до цих вимог закону, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає доведеним факт самовільного залишення ОСОБА_4 , як військовослужбовцем, військової частини, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення ним злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, які не викликають у суду сумніву у їх достовірності, оскільки є послідовними, логічними, не містять суперечностей, 
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений є одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відзначений нагородою Міністра оборони України, має ряд захворювань, повязаних із проходженням військової служби, в ході участі в бойових діях отримав поранення, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на викладене та враховуючи позицію прокурора, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі, враховуючи положення ч. 1 ст. 75 КК України щодо неможливості призначення покарання з можливістю звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення злочинів передбачених ст. 407 КК України вчинених в умовах воєнного стану, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі, в мінімальній межі санкції статті. 
Вказане покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Враховуючи призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, обраний йому запобіжний захід тримання під вартою до вступу вироку в законну сили слід залишити без змін.
Керуючисьст. 50, 65, 66, 75, ч.5 ст. 407 КК України, ст.349 370, 373, 374 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з часу затримання, тобто з 23 березня 2026 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст.376КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію
вироку мають право отримати в суді.

Суддя               ОСОБА_1