КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/5132/25
Провадження № 2/488/1106/26  

РІШЕННЯ
Іменем України

30.04.2026 року       м. Миколаїв
Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У листопаді 2025 року, позивач ОСОБА_1 через свого представника Жупинського Миколу Андрійовича, звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4712, вчинений 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, яким задоволено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 17 480,00 грн., а також позивач просив суд стягнути на свою користь судовий збір у сумі 1211,20 грн. за подання позову та в сумі 605,60 грн. за забезпечення позову, а також 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.
Позов мотивований тим, що 02.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною було відкрито виконавче провадження № 61690663 з примусового виконання виконавчого напису № 4712, вчиненого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості у розмірі 17 480,00 грн. Постановою приватного виконавця від 02.04.2020 року у вказаному виконавчому провадженні накладено арешт на грошові кошти позивача, що знаходяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім тих, на які накладення арешту або звернення стягнення заборонено законом.
Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 4712 від 30.03.2020 року вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, позивач зазначає, що не укладала з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» нотаріально посвідченого кредитного договору та не має жодних зобов`язань перед цією чи іншими фінансовими установами.
Крім того, позивач не отримувала жодних письмових вимог (повідомлень) ні від відповідача, ні від нотаріуса, а тому не визнає розмір заборгованості, нарахованої ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», у тому числі процентів та комісій, оскільки була позбавлена будь-якої інформації щодо наявності та змісту кредитних зобов`язань. У зв`язку з відсутністю належного інформування про стан розрахунків, позивач була позбавлена можливості своєчасно оспорити заявлені вимоги або виконати їх, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості.
Таким чином, на думку позивача, у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису, оскільки він був здійснений на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим та не входить до переліку документів, за якими допускається безспірне стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису.
Окрім цього, позивач зазначає, що приватним виконавцем з метою відкриття виконавчого провадження було зазначено недостовірну адресу її реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , тоді як фактично позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим позов подано до Корабельного районного суду м. Миколаєва за місцем реєстрації позивача.
Посилаючись на вказані обставини та на той факт, що вирішити вказане питання у позасудовому порядку неможливо, позивач була змушена звернутися в суд з даним позовом.

11.12.2025 року через підсистему «Електронний Суд» від представника відповідача ТОВ «Алекскредит» — Попудренка А.В., надійшов відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Вказав, що 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем було вчинено виконавчий напис №4712.
Представник відповідача вказує, що строк позовної давності на оскарження виконавчих написів становить три роки з моменту їх вчинення. Оскільки позов подано після спливу цього строку, відповідач вважає це самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, зазначено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту №2074324 від 19.03.2019 року, на підставі якого позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове та платне користування. У зв`язку з невиконанням позивачем взятих на себе зобов`язань за договором утворилась заборгованість, яка не була погашена.
Відповідач зазначає, що на адресу позивача було направлено вимогу (претензію) про погашення заборгованості, яку останній отримав, однак не виконав та не надав жодних заперечень, що, на думку відповідача, свідчить про визнання заборгованості. У зв`язку з цим відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Відповідач вважає, що виконавчий напис було вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки нотаріусу були надані всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, зокрема оригінал кредитного договору та виписка з рахунку боржника.
Окремо зазначено, що на момент вчинення виконавчого напису діяла постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, яка передбачала можливість вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, а її скасування судовим рішенням не було належним чином імплементовано шляхом офіційного оприлюднення, у зв`язку з чим відповідач не мав підстав вважати її нечинною.
Крім того, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, зазначаючи, що такі витрати є неспівмірними зі складністю справи, не підтверджені належними доказами та не містять детального розрахунку виконаних робіт і витраченого часу.
Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інших заяв, клопотань, тощо до суду не надходило.

Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.11.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.11.2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Жупинського М.А. про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, зареєстрованого в реєстрі 30.03.2020 року, реєстровий номер № 4712, що здійснюється в межах виконавчого провадження №61690663, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.11.2025 року задоволено клопотання представника позивача — адвоката Жупинського Миколи Андрійовича про витребування доказів у вказаній справі.  Витребувано від Київського обласного державного нотаріального архіву (адреса: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Жовтнева, 34) наступні документи: - засвідчену копію письмової вимоги (претензії) до ОСОБА_1 повідомлення про її вручення; - розрахунок кредитної заборгованості.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.02.2026 року витребувано від Київського обласного державного нотаріального архіву (адреса: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Жовтнева, 34) належним чином засвідчені копії документів, що стосуються вчинення виконавчого напису № 4712 від 30.03.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Колейчиком Володимиром Вікторовичем, а саме: письмової вимоги (претензії), адресованої ОСОБА_1 , із доказами її направлення та вручення боржнику; розрахунку кредитної заборгованості, на підставі якого було вчинено зазначений виконавчий напис.

Позиції учасників справи
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.
Представник позивача у позовній заяві просив суд справу розглянути у його відсутність та у відсутність позивача. Надав заяву, в якій не мали заперечень щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи у відсутності представника. 
Відповідач у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Треті особи про причини неявки суд не повідомили, клопотань або заперечень щодо заявлених позовних вимог суду не надали. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.

Мотиви суду
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Суд встановив, що 02.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, було відкрито виконавче провадження № 61690663 про примусове виконання виконавчого напису № 4712, вчиненого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ». 
З копії виконавчого напису № 4712, вчиненого 30.03.2020 року приватним нотаріусом, встановлено, що строк платежу за кредитним договором № 2074324 від 19.03.2019 року настав, при цьому боржником допущено прострочення виконання зобов`язань. Зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 19.05.2019 року по 31.01.2020 року. Відповідно до виконавчого напису, загальна сума заборгованості становить 16 080,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 8 000,00 грн; прострочена заборгованість за комісією – 0,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом – 8 080,00 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту – 0,00 грн; строкова заборгованість за комісією – 0,00 грн; строкова заборгованість за відсотками – 0,00 грн; строкова заборгованість за штрафами та пенею – 0,00 грн. 
Крім того, у виконавчому написі зазначено, що за його вчинення нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача у розмірі 1 400,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з боржника, становить 17 480,00 грн.
Як вбачається з вище вказаного спірного виконавчого напису, приватний нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Постановою приватного виконавця від 02.04.2020 року за виконавчим провадженням № 61690663 було арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 . 
Наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2020 № 2691/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (далі – Комісія) від 23.07.2020 № 10 та на підставі підпунктів «е», «з» та «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 09.02.2005 року за № 5550 на ім`я ОСОБА_2 , анульовано. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, 30-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича припинено з 18.08.2020 року згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 18.08.2020 року № 983/6 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В.»
З відповіді Київського обласного державного нотаріального архіву на ухвалу суду від 24.11.2025 року встановлено, що документи приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву не передавалися.
З відповіді Київського обласного державного нотаріального архіву (Філія №1), наданої на виконання ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.02.2026 року у справі №488/5132/25, встановлено, що архівний фонд приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. (справа №02-20 «Примірники виконавчих написів та копії документів, на підставі яких вони вчинені») є документами тимчасового зберігання, строк зберігання яких закінчився, у зв`язку з чим зазначені документи за 2019–2021 роки не були включені до Національного архівного фонду та відповідно до рішення експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оформленого протоколом №415/14-24 від 24.12.2024 року, були вилучені для знищення.
02 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною було відкрито виконавче провадження № 61690663 з примусового виконання виконавчого напису № 4712, вчиненого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості у розмірі 17 480,00 грн.
Згідно з статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України “Про нотаріат” вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.
Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 “Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів” для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 30.03.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 30.03.2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України “Про нотаріат” у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. 
Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України “Про нотаріат” та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.
Беручи до уваги, що позивач по справі заперечує укладання ним нотаріально посвідченого кредитного договору, який би став підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса, а відповідач по справі не надав суду такий нотаріально посвідчений кредитний договір, суд дійшов висновку про те, що нотаріус Колейчик В.В. під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису недотримався вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №4712, вчиненого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем. 
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року по справі № 357/12818/17 зазначено, що аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Відповідач по справі не надав суду докази того, що надсилав позивачеві по даній справі як боржникові повідомлення - письмову вимогу про усунення порушень, що також свідчить про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Вищевикладене є підставами для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №4712, вчиненого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Заперечення представника відповідача щодо позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідач не надав суду жодного доказу щодо спростування вимог позивача.
Щодо доводів представника відповідача, що позовна заява про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню подана позивачем зі спливом загальної позовної давності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц виклала правовий висновок про те, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом №540-IX.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності з 04 вересня 2025 року, відновлено обчислення строків позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис №4712 вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 30.03.2020 року. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 20.11.2025 року.
Таким чином, позивач, звернувшись до суду з даним позовом 20.11.2025 року, не пропустив строків позовної давності.

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.
Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача.
Окрім того, позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у даній цивільній справі, що становить — 605,60 грн., які підлягають до стягнення з відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією, код документа 8397-5394-6447-8479 від 19.11.2025 року.
Окрім того, позивач також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити, що до витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, розподіляються між сторонами також на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду Договір № 17/11-25 від 17.11.2025 року про надання правничої допомоги, укладений ОСОБА_1 та адвокатом Жупинським М.А.; Акт прийняття-передачі виконаних робіт (наданих) послуг до Договору № 17/11-25 від 17.11.2025 року., в якому наведено перелік послуг та їх загальну вартість, квитанція до прибуткового касового ордера № 19/111, ордер № 1299783 від 17.11.2025 року, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 1514 від 13.02.2008 р.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Суд вважає за належне зазначити, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до позиції викладеної в Постанові ВП ВС від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведених норм процесуального закону, правових висновків Верховного Суду та досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані заявлені витрати з розглядом даної справи, а також чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним предмету спору з урахуванням значення справи для сторін, складності справи, обсягу наданої правничої допомоги, часу, витраченого адвокатом, та результату її розгляду. 
Суд встановив, що надані представником відповідача докази підтверджують факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у межах розгляду даної цивільної справи. Разом з тим, оцінюючи подані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат у сумі 6000,00 грн не у повному обсязі відповідає критеріям розумності та співмірності з урахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт та часу, витраченого на фактичну участь у розгляді справи, розгляд здійснювався у спрощеному позовному провадженні, а також характеру наданої правничої допомоги.
За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити заяву частково – стягнути 2 500,00 грн, оскільки ця сума відповідає критеріям розумності, співмірності та фактичного обсягу наданих правничих послуг, враховуючи розгляд справи у спрощеному провадженні.
Рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 визначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За такого, з урахуванням фактичного обсягу наданих юридичних послуг, співмірності суми витрат зі складністю справи та відповідності суми заявлених витрат критеріям реальності і розумності, суд вважає за належне стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 274-275, 279, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ: 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню — задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4712 від 30.03.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, яким задоволено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 17 480,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (код ЄДРПОУ: 41346335, адреса: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А, корпус В, кабінет 508-2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) суму сплаченого судового збору відповідно до платіжної інструкції, код документа 8397-5392-7315-0324 від 19.11.2025 року у розмірі 1211,20 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (код ЄДРПОУ: 41346335, адреса: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А, корпус В, кабінет 508-2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) суму сплаченого судового збору відповідно до платіжної інструкції, код документа 8397-5394-6447-8479 від 19.11.2025 року у розмірі 605,60 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (код ЄДРПОУ: 41346335, адреса: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А, корпус В, кабінет 508-2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.11.2025 року, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторони по справі:
Позивач — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;
Відповідач — Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", код ЄДРПОУ: 41346335, адреса: 49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А, корпус В, кабінет 508-2; 
Третя особа — Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, адреса: 02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, буд. 4-А, офіс 71-А.

Суддя Я.А. Чернявська