ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/8110/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року (суддя Ю.В. Калашник)
у справі № 280/8110/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №083950025821 від 24.06.2025 про часткову відмову в проведенні перерахунку пенсії позивачці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди навчання та роботи позивачки з 25.11.1983 по 15.08.1989, з 09.03.1993 по 14.08.1995 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивачки №2638 від 17.06.2025, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити позивачці грошову допомогу, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала в закладах та установах державної, або комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №083950025821 від 24.06.2025 є протиправним та порушує право позивачки на належне пенсійне забезпечення. Також, позивачка наполягає, що вона має право на грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, що позивачці протиправно не виплачена.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №083950025821 від 24.06.2025 про часткову відмову в проведенні перерахунку пенсії позивачці;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачці період її роботи з 09.03.1993 по 30.06.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.09.1982 та повторно розглянути заяву №2638 від 17.06.2025 щодо допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Суд з`ясував, що записами №№12-14 трудової книжки НОМЕР_1 від 09.09.1982 підтверджуються періоди роботи позивачки з 09.03.1993 по 30.06.1995 соціальним працівником у Василівському відділенні соціальної допомоги на дому, яке в подальшому було реорганізовано в Управління соціального захисту населення. Суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника.
Разом з цим, суд встановив, що згідно з розрахунком стажу позивачки за формою РС-право, номер ПС: 083950025821, відповідачем зараховано до загального страхового стажу позивачки періоди її роботи з 01.07.1995 по 14.08.1995, а відтак підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати період з 01.07.1995 по 14.08.1995 відсутні. Також, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання позивачки на підготовчому відділенні, а відтак й про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.
Також суд встановив, що згідно з розрахунком стажу позивача за формою РС-право, номер ПС: 083950025821, відповідачем зараховано до загального страхового стажу позивачки період її навчання з 01.09.1984 по 22.06.1989, а відтак підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати період навчання з 01.09.1984 по 22.06.1989 відсутні.
Щодо вимоги про зобов`язання пенсійного органу виплатити позивачу грошову допомогу при виході на пенсію у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно з п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд дійшов висновку про її передчасність, оскільки із заявою встановленого зразка про виплату вказаної грошової допомоги позивачка до пенсійного органу не зверталась.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вказує, що ним правомірно прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії за віком, адже позивачці правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 09.03.1993 по 30.06.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 через відсутність печатки і підпису при звільненні та дописання номеру наказу при прийняття іншим чорнилом. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Позивачка вказує, що суд першої інстанції проігнорував дотримання позивачкою повністю умов п.7-1 розділу XV Закону №1058-IV для отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Вважає, що їй протиправно не зараховано до пільгового стажу періоди з 09.03.1993 по 30.06.1995 року та з 01.07.1995 по 14.08.1995, які підтверджено трудовою книжкою. Зауважує, що в спірному випадку наявні підстави для зарахування до страхового стажу періоду з 13.12.1983 по 27.07.1984 року.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.05.2025.
17.06.2025 позивачка звернулась із заявою №2638 від 17.06.2025 з приводу допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами.
Означена заява позивачки розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яким прийнято рішення №083950025821 від 24.06.2025 про часткову відмову в проведенні перерахунку пенсії.
У рішенні зазначено, що після розгляду документів до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1982 не зараховано періоди роботи з 09.03.1993 по 30.06.1995 (відсутня печатка і підпис при звільненні та дописано номер наказу при прийнятті іншим чорнилом, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58). Щодо врахування до страхового стажу періоду з 03.12.1983 по 27.07.1984 як слухача підготовчих курсів Запорізького педагогічного інституту повідомлено наступне. Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) це особа, яка в установленому порядку зарахована до навчальної о закладу і навчається за денною(очною), вечірньою або заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певного освітньою і освітньо кваліфікаційного рівнів. За матеріалами ЕПС 083950025821 позивачці до страхового стажу враховано період навчання з 01.09.1984 по 22.06.1989. Враховуючи викладене, відмовлено позивачці в перерахунку пенсії в частині врахування вищезазначених періодів згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 09.09.1982.
Не погодившись з таким рішенням, а також вважаючи наявним у позивачки права на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. 
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.
Відповідно до ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації. 
За змістом спірного рішення ГУ ПФУ у Львівській області №083950025821 від 24.06.2025 позивачці до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1982 періоди роботи з 09.03.1993 по 30.06.1995, адже відсутня печатка і підпис при звільненні та дописано номер наказу при прийнятті іншим чорнилом.
В свою чергу, записами №№12-14 трудової книжки НОМЕР_1 від 09.09.1982 підтверджуються періоди роботи позивача з 09.03.1993 по 30.06.1995 соціальним працівником у Василівському відділенні соціальної допомоги на дому, яке в подальшому було реорганізовано в Управління соціального захисту населення.
Порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Згідно п. 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Суд апеляційної інстанції враховує, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не може бути покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що недоліки записів у трудовій книжці, про які вказує пенсійний орган, не впливають на зарахування певного періоду роботи позивачки до її страхового стажу.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи з 09.03.1993 по 30.06.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.09.1982 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки. 
Також суд першої інстанції правильно з`ясував, що до страхового стажу позивачки зараховано період з 01.07.1995 по 14.08.1995, тому підстави для зобов`язання пенсійного органу в судовому порядку зарахувати період з 01.07.1995 по 14.08.1995 до страхового стажу позивачки відсутні. 
Стосовно періоду навчання, суд зазначає, що відповідно до ст.56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
З трудової книжки позивачки вбачається, що позивачка з 03.12.1983 була зарахована слухачем денного підготовчого відділення Запорізького педагогічного інституту наказом №166-а від 25.11.1983 та 27.07.1984 закінчила підготовче відділення - наказ №136 від 26.07.1984.
Суд апеляційної інстанції з цього приводу погоджується з судом першої інстанції, враховує висновки Верховного Суду у постановах від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а, від 11.05.2022 у справі № 445/2374/16-а про те, що навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.
Відтак, підстави для зарахування позивачці періоду з 03.12.1983 по 27.07.1984 до її страхового стажу відсутність.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивачка у період з 01.09.1984 по 22.06.1989 навчалась у вищому навчальному закладі і цей період зарахований відповідачем до загального страхового стажу позивачки.
Отже, підстави для зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачці до страхового стажу період з 25.11.1983 по 15.08.1989 відсутні, як то правильно зазначено судом першої інстанції.
За цих обставин, оскільки пенсійним органом не здійснено належний розрахунок стажу позивачки через протиправне не зарахування до страхового стажу позивачки періоду з 09.03.1993 по 30.06.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.09.1982, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №083950025821 від 24.06.2025 і його скасування.
Стосовно грошової допомоги згідно п.7-1 розділу XV Закону №1058-IV.
Суд апеляційної інстанції з`ясував, що матеріали справи містять лист Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.07.2025 року №12124-11885/Д-02/8-0800/25, який є відповіддю на заяву позивачки б/н від 02.07.2025, де пенсійний орган вказав, що за наданими позивачкою документами, які наявні в матеріалах справи, стаж позивачки на відповідних посадах, який передбачено п.7-1 розділу XV Закону №1058-IV, складає менше 30 років, а отже виплата грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій позивачці не передбачена.
Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
У спірному випадку пенсійний орган, заперечуючи право позивачки на отримання грошової допомоги, вказував на те, що позивачка не має необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В свою чергу, як вже з`ясовано судом апеляційної інстанції, позивачці не здійснено належний розрахунок стажу через протиправне не зарахування до страхового стажу позивачки періоду з 09.03.1993 по 30.06.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.09.1982.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області передчасно заперечило право позивачки на отримання грошової допомоги з огляду на те, що позивачка не має необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відтак, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, з метою належного захисту прав позивачки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови провести нарахування та виплату позивачці грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивачки від 02.07.2025 про нарахування та виплату позивачці грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій постанові.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виплату позивачці грошової допомоги та ухвалення нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову стосовно цих вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Таким чином, апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга пенсійного органу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 280/8110/25 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, як особі, яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала в закладах та установах державної, або комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнати протиправними дії Головно управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2025 про нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій постанові.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 280/8110/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров