Справа № 750/4357/26
Провадження № 2/750/2603/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар Суконнова В.М.
за участі Позивача – ОСОБА_1 
Представника Позивача – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 
третя особа: Чернігівська міська рада,  

встановив:

у квітні 2026 року ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_3 (далі – Відповідач 1), ОСОБА_4 (далі – Відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позов мотивовано тим, що Позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 . 09 лютого 1973 року на ім`я її батька ОСОБА_5 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради депутатів трудящих видано ордер на дану квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до ордера до складу його сім`ї входили: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 , та дочка ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_5 підписав Договір по найму жилого приміщення. Після смерті батька Позивач перереєструвала особовий рахунок по квартирі на своє ім`я. 
Разом з нею за цією адресою зареєстровані іі син та онук – Відповідач 1 ОСОБА_3 та Відповідач 2 ОСОБА_4 . Як зазначає Позивач, її син ОСОБА_3 виїхав за кордон 21.06.2019, а 21.04.2022 і її онук ОСОБА_4 також виїхав за кордон. 
Відповідачі до цього часу у вказаній квартирі не проживають, не цікавляться нею та не беруть участі в оплаті комунальних послуг. 
У зв`язку з чим Позивач просить визнати Відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою.
Ухвалою суду від 14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 22 травня 2026 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
22 травня 2026 року розгляд справи відкладено до 27 травня 2026 року, здійснено виклик відповідачів через оголошення на сайті «Судова влада».
Позивач в судове засідання не з`явився, її представник адвокат Дудка О.В. подала заяву про розгляд справи без їхньої участі.
Відповідачі у судове засідання не з`явилась про час і місце розгляду справи по суті повідомлялись належним чином.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 05.03.2026 № 4332, станом на 04.03.2026 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с. 12).
Згідно з Актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 03.04.2026 № 339, складеним КП «Деснянське» у присутності старшого майстра служби з прибирання та благоустрою ОСОБА_13 , власника квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та сусідів-свідків ОСОБА_14 (проживає за адресою АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_15 (проживає за адресою АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично не проживають за місцем реєстрації (а.с. 14).
Згідно наданої на адвокатський запит інформації головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12.04.2024, громадянин України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхав за кордон 21.06.2019 ( а.с. 13). 
Згідно наданої на запит суду інформації головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.04.2026, громадянин України ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхав за кордон 21.04.2022. Інформація щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 22.04.2021 по 22.04.206 в Базі даних відсутня. ( а.с. 35).
Будь-які відомості про повернення вищезгаданих осіб на територію України відсутні. 
Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування наданим йому майном, наймач житла має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно частини 2 статті 107 ЖК України, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.
Оскільки рішення суду про визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням дозволить Позивачу реалізувати своє право на приватизацію житла, а також соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів Відповідачів, оскільки фактично вони ними не користуються, суд вважає що втручання держави у вигляді ухвалення судового рішення про визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним.
Суд також враховує причини, які спонукали Позивача звернутися із позовом, а також наявність близьких родинних стосунків Позивача та Відповідачів, що свідчить про можливість відновлення указаного права за взаємною згодою у випадку такої необхідності.
Стосовно забезпечення права на житло неповнолітньої особи – Відповідача 2 суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зважаючи, що станом на час розгляду справи Відповідач 2 вже досяг чотирнадцятирічного віку, він обрав собі місце проживання разом з батьком за кордоном. У суду відсутні підстави піддавати сумніву добровільність та усвідомленість такого вибору.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач понесла судові витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн, які не заявлені ним до відшкодування, а тому керуючись принципом диспозитивності, визначеним у ст. 13 ЦПК України, суд залишає їх за Позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71-72, 163 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням – задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Третя особа: Чернігівська міська рада, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7, код ЄДРПОУ 34339125.

Суддя        Олег КОСЕНКО