ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 362/121/19 
провадження № 61-11426св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі»,
відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак Сергій Костянтинович, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М. та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У січні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - ПрАТ «Київобленерго») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди охоронної зони повітряної лінії. 
Позовну заяву обґрунтувало тим, що відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,125 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Представниками позивача 05 грудня 2018 року за вказаною адресою було зафіксовано порушення Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1999 року № 209, а саме виявлено, що на належній відповідачці земельній ділянці здійснено будівництво житлового будинку в охоронній зоні 10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря». За наслідками перевірки складено акт-вимогу про усунення порушень правил охорони електричних мереж, який засобами поштового зв`язку направлено відповідачці. Вказаний акт-вимогу виконано не було. 

Зазначало, що вказану лінію електропередач було побудовано у 1970 року на виділеній із земель запасу на потреби електроенергетичної галузі території. Цей об`єкт обліковується на його балансі з 01 жовтня 1970 року. Будівництво в охоронній зоні відповідачкою здійснено на підставі будівельного паспорта від 13 вересня 2017 року № 75/01-31. Повітряна лінія побудована до набуття відповідачкою та попереднім власником земельної ділянки та здійснення відповідачкою незаконного будівництва. На момент державної реєстрації права власності відповідачці було відомо про наявність повітряної лінії, що проходить по цій земельній ділянці.

У зв`язку з цим ПрАТ «Київобленерго» просило суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_1 усунути порушення охоронної зони повітряної лінії 10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря», шляхом знесення забудови, яка розташована під проводами повітряної лінії 10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1; стягнути витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року замінено ПрАТ «Київобленерго» на його правонаступника Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року позов ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути порушення охоронної зони повітряної лінії 10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря», шляхом знесення забудови, яка розташована під проводами повітряної лінії 10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з відповідачки ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» витрати з оплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки розташування спірної забудови в охоронній зоні лінії електропередач носить небезпеку для життя та здоров`я населення, призводить до порушення нормального функціонування лінії електропередач ПЛ 10 кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря», від якої заживлено значну частину м. Василькова та прилеглі населені пункти, унеможливлює нормальні умови експлуатації та належного технічного обслуговування та існує можливість нещасних випадків від впливу електричного струму на людей, то спірна забудова підлягає знесенню відповідачкою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року - без змін. 

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, тому дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. 

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак С. К., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» відмовити.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, у постановах Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17, від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а, від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не звернули увагу на те, що рішенням Виконавчого комітету Васильківської Ради народних депутатів Київської області від 16 квітня 1991 року № 142 земельна ділянка, на якій знаходиться спірна забудова, була виділена для будівництва житлових будинків громадян та під індивідуальне будівництво;

- не врахували, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 травня 2015 року, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, не зареєстровані;

- проігнорували, що позивач на надав належних та допустимих доказів порушення відповідачкою його прав як власника чи користувача;

- не звернули увагу на те, що позивач не довів факту самочинності спорудження спірної об`єкта нерухомості;

- не врахували, що матеріали справи не містять доказів від органів архітектурно-будівельного контролю, які б свідчили про незаконність здійснення відповідачкою будівництва;

- не звернули увагу на те, що позивач не надав висновків відповідної судової експертизи, про те що спірна забудова або її частина розташовані на недозволеній відстані від опори ПЛ-10кВ;

- проігнорували, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від такої перебудови;

- не надалиналежної оцінки всім доводам і аргументам заявника тощо. 

Крім того, у касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак С. К., виклала клопотання про поновлення їй строку на касаційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року.
У жовтні 2025 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», в інтересах якого діє адвокат Безштанько В. В., через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому зазначило про необґрунтованість та безпідставність доводів такої касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 05 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак С. К., на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року передано на розгляд судді- доповідачу Гулейкову І. Ю.; судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак С. К., з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Васильківського міськрайонного суду Київської області матеріали справи № 362/121/19; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву. 

У вересні 2025 року матеріали справи № 362/121/19 надійшли до Верховного Суду. 

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2026 року справу № 362/121/19 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 18 серпня 2008 року належить незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 15 %, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2008 року належить земельна ділянка площею 0,125 га, розташована на АДРЕСА_1 . Земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, склад угідь: 0,015 га під забудовою, 0,11 га рілля.

Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2008 року, згідно з українським класифікатором УКПОКЧЗД визначені обмеження для земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку: правові - зміна цільового призначення; дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон; для земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства: правові - зміна цільового призначення, продаж земельних ділянок іноземним громадянам.

Разом з тим на земельній ділянці, належній відповідачці, розташована ПЛ-10 кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря». Така земельна ділянка знаходиться в охоронній зоні електричних мереж.

02 грудня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210700000:12:025:0104, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 

Відділом містобудування та архітектури Васильківської міської ради відповідачці ОСОБА_1 видано будівельний паспорт забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 , зареєстрований 13 вересня 2017 року під № 75/01-31.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 травня 2015 року, цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер 3210700000:12:025:0104, що на АДРЕСА_1 , - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

08 листопада 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 98,00 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

05 грудня 2018 року представниками ПрАТ «Київобленерго» складено акт-вимогу про усунення порушень Правил охорони електричних мереж. Цим актом виявлено порушення Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» та Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209, а саме: за адресою: АДРЕСА_1 , власником земельної ділянки  ОСОБА_1 здійснено будівництво житлового будинку вохоронній зоні ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря».

В акті зазначено, що з метою забезпечення збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації та запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму, необхідно усунути порушення Правил охорони електричних мереж, а саме порушень охоронної зони ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря».

Цей акт-вимогу надіслано на поштову адресу відповідачки  ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 05 липня 2018 року на балансі ПрАТ «Київобленерго» обліковується об`єкт основних засобів, розташований в Київській області Васильківському районі, а саме ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря», дата оприбуткування - 01 жовтня 1970 року.

Лінія електропередач ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» побудована у 1970 році на виділеній із земель запасу на потреби електроенергетичної галузі території, що підтверджується паспортом лінії електропередавання напругою від 15 вересня 2016 року, витягом з переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду позивача під час його корпоратизації 01 липня 1995 року, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 листопада 2016 року № 452.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі від 09 листопада 2022 року № 362/2724/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

У справі № 362/2724/18 ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПрАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», про зобов`язання відповідача перенести лінію електропередач із земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 .

Судом у справі № 362/2724/18 встановлено, що на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 , розміщена електроопора ПЛ-10кВ. Повітряна лінія 10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» була побудована у 1970 році на земельній ділянці, яка була виділена на потреби електроенергетичної галузі та обліковується на балансі ПрАТ «Київобленерго» з 01 жовтня 1970 року, свого місця розташування не змінювала. Купуючи земельну ділянку у 2008 році, позивачка була обізнана про розташування на ній електроопори повітряної лінії електропередачі і доказів, які спростовують ці обставини, ОСОБА_1 не надала.

Правове обґрунтування

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини шостої статті 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 76 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об`єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об`єкти транспортування електроенергії до користувача, крім визначених законом випадків розміщення таких об`єктів на землях іншого цільового призначення. Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони. Лінійні об`єкти енергетичної інфраструктури можуть розміщуватися на земельних ділянках усіх категорій земель без зміни їх цільового призначення, у тому числі за договорами сервітуту.

Згідно з пунктом «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За правилами частини першої статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.

Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень (частина друга статті 110 ЗК України).

Обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження (частина перша статті 111 ЗК України).

Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені (абзац другий частини четвертої статті 111 ЗК України).

У статті 112 ЗК України зазначено, що охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти (пункт б).

Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України (частина друга статті 112 ЗК України).

Згідно зі статтею 114 ЗК України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, знесення будівель і споруд в охоронних зонах електричних мереж регулюється Правилами охорони електричних мереж, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 (далі - Правила № 209) (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), та Законом України від 09 липня 2010 року № 2480-VI «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон електричних об`єктів» (далі - Закон № 2480-VI), які поширюється на правовідносини, пов`язані з використанням земель енергетики незалежно від форм власності на землю та об`єкти енергетики, відомчої їх належності, а також земельних ділянок, розміщених у межах спеціальних зон об`єктів енергетики. 

У статті 24 Закону № 2480-VI зазначено, що розміри охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики залежно від їх конструкції та напруги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Межі охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики зазначаються в містобудівній документації, документації із землеустрою та кадастрових планах. Розмір охоронних та санітарно-захисних зон уздовж повітряних ліній електропередачі визначається паралельними прямими по обидва боки ліній від крайніх проводів на відстані від 2,0 до 40,0 м залежно від напруги.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 32 Закон № 2480-VI, у межах охоронних зон об`єктів енергетики забороняється будувати житлові будинки громадського призначення; і розміщувати споруди іншого призначення найменшій відстані від елементів електричних мереж, ніж встановлено нормами. Власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним та юридичним особам у межах спеціальних зон об`єктів енергетики без письмової згоди підприємств енергетики, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється виконувати земляні, будівельні та інші роботи, що можуть і призвести до порушення безаварійного функціонування об`єктів електричних мереж.

Згідно з пунктом 2 додатка до Правил № 209 підприємства, установи, організації, окремі громадяни у разі відведення їм під забудову земельних ділянок, на території яких розташовані електричні мережі, зобов`язані завчасно погоджувати будівництво з енергопідприємствами, у віданні яких перебувають ці мережі.

Пунктом 4 Правил № 209 передбачено, що у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами.

Згідно з пунктами 5 Правил № 209 охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань 20 метрів для повітряних ліній 110 кВ.

В силу пункту 8 Правил № 209 забороняється в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, а саме: будувати житлові, громадські та дачні будинки та інше.

Згідно з пунктом 9 Правил у межах охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника, заборонено будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт будівель і споруд.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що оскільки розташування спірної забудови в охоронній зоні лінії електропередач носить небезпеку для життя та здоров`я населення, призводить до порушення нормального функціонування лінії електропередач ПЛ 10 кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря», від якої заживлено значну частину м. Василькова та прилеглі населені пункти, унеможливлює нормальні умови експлуатації та належного технічного обслуговування та існує можливість нещасних випадків від впливу електричного струму на людей, то спірна забудова підлягає знесенню відповідачкою.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що рішенням Виконавчого комітету Васильківської Ради народних депутатів Київської області від 16 квітня 1991 року № 142 земельна ділянка, на якій знаходиться спірна забудова, була виділена для будівництва житлових будинків громадян та під індивідуальне будівництво, Верховний Суд відхиляє, оскільки, як свідчать матеріали справи та встановлено судами попередніх інстанцій, така земельна ділянка знаходиться в охоронній зоні лінії електропередач ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря», а тому могла використовуватись власником лише з урахування обмежень, визначених законом.

Доводи касаційної скарги про те, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26 травня 2015 року, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, не зареєстровані, Верховний Суд також відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно зі статтею першою Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до частини другої статті 20 Закону № 3613-VI внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 3613-VI внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель здійснюється у формі: державної реєстрації обмежень у використанні земель; внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі обмежень у використанні земель, безпосередньо встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Таким чином, під час державної реєстрації права власності на земельні ділянку суб`єкт державної реєстрації має вносити відомості щодо охоронних зон навколо об`єктів енергетичної системи в Державний земельний кадастр відповідно до виготовленої технічної документації та вимог чинного законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що на земельній ділянці, кадастровий номер 3210700000:12:025:0104, на   АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці, розташована опора лінії електропередач ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» .

Така лінія електропередач була побудована у 1970 році на виділеній із земель запасу на потреби електроенергетичної галузі території.

Під час формування земельної ділянки на   АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210700000:12:025:0104, та реєстрації за позивачкою права власності на цю земельну ділянку, суб`єктом державної реєстрації не було внесено до Державного земельного кадастру відомостей щодо опори лінії електропередач ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «ЗОРЯ» та її охоронної зони. 

Однак вказані обставини не свідчать про відсутність такої охоронної зони та обмежень щодо використання земельної ділянки, визначених Законом № 2480-VI і Правилами № 209, яких повинна була притримуватися заявниця, яка власник такої земельної ділянки.

Аргументи касаційної скарги про те, що позивач на надав належних та допустимих доказів порушення відповідачкою його прав як власника чи користувача, є безпідставними, оскільки у цій справі ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» надало суду докази того, що на його балансі перебуває лінія електропередач ПЛ-10кВ Л-ТП-770 від ПС «Зоря» і відповідачкою здійснено будівництво житлового будинку в охоронній зоні цього енергетичного об`єкта.

Зокрема, позивачем надано суду: копію паспорта лінії електропередавання напругою 10 (6) кВ від 15 вересня 2016 року (т.1 а. с. 12-23), копію витягу з переліку нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду позивача під час його корпоратизації 01 липня 1995 року, який затверджений наказом Міністерства палива та енергетики України 21 листопада 2016 року № 452 (т.1 а. с. 56-60), копію довідки ПрАТ «Київобленерго» від 05 липня 2018 року про перебування на балансі основних засобів (т.1 а. с. 24), копію акта-вимоги від 05 грудня 2018 року № 8/4 про усунення порушень Правил охорони електричних мереж ПрАТ «Київобленерго» до ОСОБА_1 (т.1 а. с. 6), фототаблицю спірного об`єкта нерухомості поряд з електропорою ПЛ-10кВ Л-ТП-770 (т.1 а. с. 8-10); копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 (т.1 а. с. 5), картографічні матеріали тощо. 

Суд першої інстанції, з яких погодився й апеляційний суд, визнали вказані докази належними та допустимими і прийняли їх до уваги під час вирішення спору сторін.
Натомість Верховний Суд в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України позбавлений компетенції здійснювати переоцінку доказів, а лише може перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц; у постановах Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17, від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а, від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16, є необґрунтованими, оскільки оскаржувані судові рішення таким висновкам не суперечать, і встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суди першої та апеляційної інстанції виходили з конкретних обставин справи з урахуванням наданих сторонами доказів.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Аргументи касаційної скарги про те, що позивач не довів факт самочинності спорудження спірного об`єкта нерухомості, а також про те, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника, є безпідставними, оскільки у цій справі ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подало позов не на підставі положень статті 376 ЦК України і тому така норма права та факти, пов`язані з її застосуванням, не підлягали встановленню судами.

Посилання у касаційній скарзі на те, що позивач не довів відстань, на якій розташовані лінії електропередач до будинку, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.
Зокрема, відхиляючи такі посилання як безпідставні, апеляційний суд правильно виходив із того, що позивачем були надані до матеріалів справи серед іншого відповідні фототаблиці, з яких вбачається розміщення будинку безпосередньо під лініями електропередач. Також позивач надав картографічні матеріали, які посвідчують знаходження домоволодіння безпосередньо під лініями електропередач. Враховуючи викладене, судом встановлено факт неналежного будівництва відповідачкою.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки всім доводам і аргументам заявника, Верховний Суд також відхиляє, оскільки як неодноразово вказував ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). 

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 

Якщо оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. 

Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236/03; від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russian Federation», заява № 59498/00; від 21 вересня 2006 року у справі «Nelyubin v. Russia», заява № 14502/04).

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак Сергій Костянтинович, залишити без задоволення. 

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Д. Д. Луспеник    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
	Г. В. Коломієць    	
	Р. А. Лідовець    	
	Ю. В. Черняк