ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 травня 2026 року	Справа №160/1010/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2026 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської міської ради (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 26.01.2026, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» (зі змінами, внесеними рішеннями міської ради: від 20.02.2019 №45/42; від 24.04.2019 №21/44; від 25.09.2019 №118/48; від 22.07.2020 №97/59; від 10.02.2021 №11/3; від 26.05.2021 №90/7; від 20.10.2021 №74/11; від 22.03.2023 №64/35; від 18.12.2024 №65/60; від 29.01.2025 №51/62) в частині пункту 20.5. рішення міської ради, яким Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради» є уповноваженим представником власника об`єктів (елементів) благоустрою міста у договірних відносинах із суб`єктами сфери споживчого ринку, відпочинку та послуг щодо реалізації наступних потреб:
- розташування тимчасових споруд для підприємницької діяльності, штучних архітектурно-об`ємних елементів, у тому числі, але не виключно, кіосків, павільйонів, контейнерів, вагончиків, торговельних автоматів, водоматів, поштоматів, платіжних терміналів тощо.
В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначає, що повноваження виконавчих органів щодо надання паспорту прив`язки тимчасової споруди хоч і є делегованими, однак такі повноваження належать органу з питань містобудування та архітектури. При цьому, ні законами №280/97-ВР та №3038-VІ, ні Порядком №244 не передбачено надання будь-ким, в т.ч. комунальним підприємствам повноважень «по реалізації розташування тимчасових споруд». Наведене свідчить про те, що комунальне підприємство не може бути наділено повноваженнями «по реалізації розташування тимчасових споруд». Таким чином, позивач вважає, що рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» (зі змінами) в частині пункту 20.5. рішення міської ради прийняте з порушенням вимог ст. 19 Конституції України та ч. 9 ст. 59 Закону №280/97-ВР.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2026 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Підготовче засідання призначено на 10.03.2026 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою суду зобов`язано Дніпровську міську раду, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України опублікувати оголошення щодо оскарження рішення від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» (зі змінами, внесеними рішеннями міської ради: від 20.02.2019 №45/42; від 24.04.2019 №21/44; від 25.09.2019 №118/48; від 22.07.2020 №97/59; від 10.02.2021 №11/3; від 26.05.2021 №90/7; від 20.10.2021 №74/11; від 22.03.2023 №64/35; від 18.12.2024 №65/60; від 29.01.2025 №51/62) в частині пункту 20.5. рішення міської ради, у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений та надати докази оприлюднення до суду.
03.03.2026 до суду надійшло клопотання Дніпровської міської ради про залучення до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради.
03.03.2026 до суду надійшов відзив Дніпровської міської ради, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що пунктом 18.1.1 Правил №44/43 встановлено, що порядок розміщення та утримання тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - ТС) у місті Дніпропетровську встановлюється міською радою разом із комплексною схемою розміщення ТС у місті на підставі Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіонбуду України від 21.10.2011 №244. Порядок розміщення тимчасових споруд визначено у п. 18.1.1 Правил №44/43, у той час як п. 25.1 лише надає право комунальному підприємству регулювати відносини, що виникають між власником Тимчасової споруди та власником земельної ділянки на якій воно розташоване - Дніпровською міською територіальною громадою. Доводи позивача, викладені у позовній заяві, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а покликається на порушення інтересу територіальної громади, частиною якої він є, і для якої цей інтерес має значення. Відповідач вважає, що безпосередньо позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і він не зазнав жодної реальної шкоди. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
В підготовче засідання, призначене на 10.03.2026, прибув представник відповідача. Позивач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом відкладено підготовче засідання до 24.03.2026.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 клопотання Дніпровської міської ради про залучення до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради (пр-т Лесі Українки, буд. 55, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 21927416, kpda@dmr.dp.ua).
13.03.2026 представником третьої особи надані до суду пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що в своєму позові позивачем не зазначено матеріально-правової зацікавленості (інтересу) в оскарженні спірного пункту рішення Дніпровської міської ради та чи є позивач особою, щодо якого його застосовано. Доказів порушення прав та інтересів позивача матеріали справи не містять. Доводи позивача зводяться до цитування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.10.2025 у справі №380/17007/23, яке не є релевантним до предмету цього спору, а позов не містить жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Позивачем не вказано яким чином він є потерпілим від оскаржуваного пункту рішення, як воно спричинило суттєвий негативний вплив саме на позивача, та якої він зазнав реальної шкоди. Отже, оскаржуване рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» в частині п. 20.5 не порушує прав позивача. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Пунктом 20.5 Правил КП «Дніпровські активи» визначено уповноваженим представником власника об`єктів (елементів) благоустрою міста у договірних відносинах із суб`єктами сфери споживчого ринку, відпочинку та послуг щодо, зокрема розташування тимчасових споруд для підприємницької діяльності, штучних архітектурно-об`ємних елементів, у тому числі, але не виключно, кіосків, павільйонів, контейнерів, вагончиків, торговельних автоматів, водоматів, поштоматів, платіжних терміналів тощо. Чинне законодавство не забороняє органам місцевого самоврядування регулювати розміщення тимчасових споруд з урахуванням особливостей відповідних населених пунктів, у тому числі шляхом прийняття відповідних регуляторних актів. Водночас оскаржуваний пункт Правил не наділяє КП «Дніпровські активи» повноваженнями органу з питань містобудування та архітектури з питань розміщення тимчасових споруд, а передбачає повноваження на укладення договорів від власного імені із суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами всіх форм власності про використання останніми об`єктів та елементів благоустрою на територіях, які віднесено до сфери контролю, відповідно до визначеної законодавством процедури. Зобов`язання, які виникають між КП «Дніпровські активи» та суб`єктами господарювання та/або не господарюючими суб`єктами - юридичними або фізичними особами на підставі договору, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 23.02.2022 №5/16 КП «Дніпровські активи» перераховує 90,0% частини прибутку, який залишається в розпорядженні підприємства після оподаткування відповідно до чинного законодавства та сплати 15% чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань до загального фонду бюджету Дніпровської міської територіальної громади. Отже, оплатність договорів забезпечує додаткове надходження коштів до загального фонду бюджету Дніпровської міської територіальної громади, зокрема для поліпшення зовнішнього благоустрою, санітарного стану, забезпечення чистоти та порядку, підвищення контролю за виконанням правил благоустрою на території міста, отже, інтереси громади у цьому випадку є дотриманими. На підставі викладеного, КП «Дніпровські активи» просило відмовити у задоволенні позову.
В поясненнях представник третьої особи просив здійснити розгляд справи за відсутності представника КП «Дніпровські активи».
В підготовче засідання, призначене на 10.03.2026, прибув представник відповідача. Позивач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в письмовому провадженні.
22.04.2026 Дніпровською міською радою подані додаткові пояснення, в яких зазначено, що під час слухання справи представником Дніпровської міської ради зазначалось про наявність судового рішення у справі №160/6812/19 за позовом ТОВ «Бісон Трейд» до Дніпровської міської ради, Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення і скасування припису. Відповідно до позовних вимог у справі №160/6812/19 позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою міста Дніпропетровська» та скасувати припис Інспекції з питань благоустрою ДМР від 25.06.2019. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №160/6812/19 позовні вимоги задоволено частково, скасовано припис Інспекції з питань благоустрою ДМР від 25.06.2019, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Отже, наразі наявне судове рішення відповідно до якого рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою міста Дніпропетровська» визнано судом законним та обґрунтованим. Відповідач зазначає, що наразі наявне судове рішення, яке набрало законної сили, яким визнано законним та обґрунтованим рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою міста Дніпропетровська» у той час, скасування п. 20.5 рішення від 27.11.2013 № 44/43 не призведе до відновлення порушеного права позивача оскільки вказані зміни в оскаржуваній частині рішення були внесені виключно рішенням Дніпровської міської ради 29.01.2025 №51/62.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 затверджено Правила благоустрою території міста Дніпра (далі - Правила).
Відповідно до п. 1.1 Правил «Призначення, сфера дії, учасники правил благоустрою міста»:
1.1.1. Правила благоустрою території міста Дніпра є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою міста, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, що спрямовані на створення інклюзивного для життєдіяльності людини довкілля, збереження та охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. (підпункт 1.1.1 у редакції рішення від 25.09.2019 №118/48). 
1.1.2. Правила регулюють права та обов`язки учасників правовідносин у сфері благоустрою міста, визначають комплекс заходів, необхідних для забезпечення чистоти і порядку в місті. 
1.1.3. Правила є обов`язковими для виконання на території міста Дніпра органами державної влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання усіх форм власності, неприбутковими організаціями, установами, закладами незалежно від їх підпорядкування, фізичними особами-підприємцями (ФОП), органами самоорганізації населення, об`єднаннями громадян, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства. 
1.1.4. Правила забезпечують державні, громадські та приватні інтереси.
Відповідно до п. 20.5 Правил Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради» є уповноваженим представником власника об`єктів (елементів) благоустрою міста у договірних відносинах із суб`єктами сфери споживчого ринку, відпочинку та послуг щодо реалізації наступних потреб:
- улаштування сезонних майданчиків об`єктів дрібнороздрібної торгівлі та літніх майданчиків ресторанного бізнесу, у тому числі під тентами, на верандах, у павільйонах легкого типу, або виготовлених з полегшених конструкцій, малих архітектурних форм, інших елементів вуличної торгівлі, у тому числі, але не виключно, окремо розташованих лотків, ємностей, палаток, наметів, візків, холодильного обладнання, низькотемпературних лотків-прилавків, морозильних камер, шаф, вітрин та ларі, засобів для здійснення виїзної (виносної) торгівлі, іншого торговельного обладнання для роздрібної торгівлі, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, автомагазинів, автокафе, авторозвозок, автокав`ярень, лавок-автопричепів тощо; 
- улаштування експозиційно-виставкових майданчиків і майданчиків для розважально-інформаційних та маркетингових заходів, у тому числі, але не виключно, вітрин, виносних столів, стендів, тентів, наметів із зразками товарів і продукції тощо, розташування нестаціонарних об`єктів сфери відпочинку та розваг, луна-парків, зоопарків, батутів, атракціонів, павільйонів з розважальним устаткуванням, тентів, наметів тощо, розміщення технічних засобів проведення маркетингових заходів, екранів, сцен та помостів для публічних виступів, стендів, механізмів, обладнання, інформаційних конструкцій, зразків товарів, продукції, звуковідтворювальних пристроїв, колонок, динаміків тощо, 
- улаштування майданчиків з надання в експлуатацію, прокат та/або інше тимчасове користування засобів, обладнаних у тому числі електродвигуном, електросамокатів, велосипедів, скутерів, сігвеїв, сегвілів, гіроскутерів тощо;
- розташування тимчасових споруд для підприємницької діяльності, штучних архітектурно-об`ємних елементів, у тому числі, але не виключно, кіосків, павільйонів, контейнерів, вагончиків, торговельних автоматів, водоматів, поштоматів, платіжних терміналів тощо;
- розміщення об`єктів дрібнороздрібної торгівлі, малих архітектурних форм, штучних архітектурно-об`ємних елементів з метою ведення господарської (комерційної) діяльності у святкові дні та/або під час проведення масових заходів розважального, концертного, презентаційного характеру;
- розміщення спеціального технологічного обладнання, у тому числі, але не виключно, обладнання для регулювання температурного режиму, інших засобів, устаткування, апаратури, приладів, пристроїв для забезпечення потреб роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності.
Пункт 20.5 Правил викладено у редакції рішення від 29.01.2025 №51/62.
Звертаючись до суду, позивач викладає незгоду з рішенням Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» (зі змінами, внесеними рішеннями міської ради: від 20.02.2019 №45/42; від 24.04.2019 №21/44; від 25.09.2019 №118/48; від 22.07.2020 №97/59; від 10.02.2021 №11/3; від 26.05.2021 №90/7; від 20.10.2021 №74/11; від 22.03.2023 №64/35; від 18.12.2024 №65/60; від 29.01.2025 №51/62) в частині пункту 20.5. рішення міської ради, яким Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради» є уповноваженим представником власника об`єктів (елементів) благоустрою міста у договірних відносинах із суб`єктами сфери споживчого ринку, відпочинку та послуг щодо реалізації наступних потреб:
- розташування тимчасових споруд для підприємницької діяльності, штучних архітектурно-об`ємних елементів, у тому числі, але не виключно, кіосків, павільйонів, контейнерів, вагончиків, торговельних автоматів, водоматів, поштоматів, платіжних терміналів тощо.
Пункт 20.5 Правил в оскаржуваній позивачем частині викладено у відповідній редакції згідно рішення Дніпровської міської ради від 29.01.2025 №51/62.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. 
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Повноваження якими наділяються ограни місцевого самоврядування, як правило мають бути повними і виключними. Вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим, центральним або регіональним органом, якщо це не передбачено законом. 
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом. 
Згідно зі ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. 
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів і здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема: затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою. 
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою. 
Цей нормативний припис забезпечує додаткове надходження коштів для поліпшення зовнішнього благоустрою, санітарного стану, забезпечення чистоти та порядку, підвищення контролю за виконанням правил благоустрою на території міста, отже, інтереси територіальної громади у цьому випадку є дотриманими. 
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо. 
Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
За своєю юридичною природою комплексні схеми розміщення тимчасових споруд є актами нормування у сфері благоустрою, розробка та затвердження яких входить до повноважень відповідної місцевої ради на підставі п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України". 
Статтею 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» серед іншого встановлено, що до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. 
В силу ст. 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни. 
До об`єктів благоустрою населеного пункту Законом України «Про благоустрій населених пунктів» віднесено, зокрема, території загального користування: парки, майдани, площі, бульвари, проспекти, вулиці тощо, прибудинкові території, інші території в межах населеного пункту (ст. 13). 
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. 
Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів. 
Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. 
Таким чином, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів. 
Правила благоустрою території міста Дніпра (далі - Правила), затверджені рішенням Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 (зі змінами). 
Правила є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою міста, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, що спрямовані на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження та охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення (п. 1.1.1 Правил). 
Пунктом 1.3.2. Правил, у відповідності до ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до об`єктів благоустрою міста належать, зокрема, території загального користування, прибудинкові території, інші території в межах міста. 
Пунктом 20.5 Правил КП «Дніпровські активи» визначено уповноваженим представником власника об`єктів (елементів) благоустрою міста у договірних відносинах із суб`єктами сфери споживчого ринку, відпочинку та послуг щодо, зокрема розташування тимчасових споруд для підприємницької діяльності, штучних архітектурно-об`ємних елементів, у тому числі, але не виключно, кіосків, павільйонів, контейнерів, вагончиків, торговельних автоматів, водоматів, поштоматів, платіжних терміналів тощо.
Пунктом 20.8 Правил передбачено, що контроль за додержанням суб`єктами сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг вимог Правил здійснюють інспекція з питань благоустрою Дніпровської міської ради, КП «Дніпровські активи» у межах наданих повноважень, з відпрацюванням таких аспектів, зокрема: 
- стан утримання власної, прилеглої та закріпленої території об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг; 
- законність використання об`єктів (елементів) благоустрою міста для реалізації потреб об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг; 
- стан утримання та ремонту тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та малих архітектурних форм, які відносяться до об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг. 
Приписами ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. 
Частиною 4 ст. 28 зазначеного Закону передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. 
Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі - Порядок №244). 
Замовник, який має намір встановити тимчасові споруди, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди, (п. 2.2 Порядку № 244). 
Пунктом 18.1.1 Правил встановлено, що порядок розміщення та утримання тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у місті Дніпрі встановлюється міською радою разом із комплексною схемою розміщення тимчасових споруд у місті на підставі Порядку №244. 
В п. 2.4 Порядку №244 передбачено, що для визначення відповідності намірів щодо місця розташування тимчасової споруди містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації. 
Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у місті Дніпрі (зі змінами), затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 30.01.2013 №33/31, визначений орган з питань містобудування та архітектури міської ради, яким є Головне архітектурно-планувальне управління Дніпровської міської ради. 
Чинне законодавство не забороняє органам місцевого самоврядування регулювати розміщення тимчасових споруд з урахуванням особливостей відповідних населених пунктів, у тому числі шляхом прийняття відповідних регуляторних актів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 820/6649/17.
За наслідками розгляду справи, судом не встановлено порушень процедури прийняття Дніпровською міською радою пункту 20.5 Правил благоустрою території міста Дніпра в редакції рішення Дніпровської міської ради від 29.01.2025 №51/62.
Щодо доводів представників відповідача та третьої особи в частині відсутності порушеного права позивача оскаржуваним рішенням в частині пункту 20.5, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.
Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), від 27 грудня 2001 року №20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини) та від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).
Визначальною умовою, що може слугувати критерієм загальності чи персоніфікованості акта є коло суб`єктів, на який він поширюється. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установляються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення).
Крім того, необхідно вказати на таку особливістю нормативного акта як його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.
Ще однією важливою ознакою нормативно-правового акта є неодноразовість його застосування.
Тобто співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.
Аналогічна права позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.06. 2021 у справі №560/3160/20
Здатність правового акта поширювати свою чинність хоч і на певне коло, однак неперсоніфікованих осіб - є ознакою нормативності. Крім того, спірне рішення має необмежений термін дії, зумовлює настання правових наслідків для необмеженого кола осіб.
Статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.
Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
Відповідно до усталеної судової практики обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а та постанови Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №640/14623/20, від 18.03.2021 у справі №826/3932/17, від 19.05.2021 у справі №826/13229/16, від 21.12.2021 у справі №370/2759/18).
Крім того, у постановах Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №826/11415/16, від 02.11.2018 у справі №826/22323/15, від 22.11.2018 у справі №826/14323/16 та від 14.02.2019 у справі №820/10582/15 сформульовано висновок, відповідно до якого адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача; підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.
У Рішенні від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційним Судом України розтлумачено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Зазначений підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі №210/3729/17(2-а/210/204/17).
Так, ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Відповідна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 28.07.2022 у справі №640/31850/20.
Відтак, доводи представників відповідача та третьої особи в частині відсутності порушеного права позивача оскаржуваним рішенням в частині пункту 20.5 не відповідають суті спору, заявленого на розгляд суду.
Надаючи оцінку доводам відповідача про наявність в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду двох справ з однаковим предметом позову №160/1010/26 та №160/6812/19 відповідачем не враховано суб`єктний склад учасників судового процесу.
Позивачем у справі №160/1010/26 є фізична особа ОСОБА_1 , який звернувся до суду як член територіальної громади, на яку поширюється дія пункту 20.5 рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра».
Позивачем у справі №160/6812/19 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Бісон Трейд», яке звернулось до суду як особа права якої порушено приписом Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради від 25.06.2019.
У справі №160/1010/26 надається правова оцінка пункту 20.5 рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» в частині визначених цим рішенням повноважень КП «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради.
Вказані зміни в оскаржуваній частині рішення були внесені рішенням Дніпровської міської ради 29.01.2025 №51/62.
Отже, наявність спірних правовідносин між ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою, яка зумовила звернення до суду, виникла з прийняттям змін до рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43, які мали місце 29.01.2025.
Водночас у справі №160/6812/19 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бісон Трейд» звернулось до суду з питання регулювання інших суспільних правовідносин оскаржуваним рішенням, які мали місце у 2019 році, які не є тотожними до справи №160/1010/26, оскільки внесені зміни рішенням від 29.01.2025 №51/62 не існували та не могли існувати станом на день звернення до суду у 2019 році.
Враховуючи суб`єктні та предметні критерії справ №160/1010/26 та №160/6812/19, судом встановлено, що вони не є тотожними, оскільки стосуються різних учасників суспільних правовідносин та різного предметного складу обставин, що зумовили звернення до суду.
Підсумовуючи викладене, позовна заява не підлягає задоволенню виключно з підстав відсутності встановлених порушень процедури прийняття Дніпровською міською радою пункту 20.5 Правил благоустрою території міста Дніпра в редакції рішення Дніпровської міської ради від 29.01.2025 №51/62.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, робить висновок, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (пр-т Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 26510514), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради (пр-т Лесі Українки, буд. 55, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 21927416) про визнання протиправним та скасування рішення в частині - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський