Справа № 756/11627/25 
Провадження № 2/756/852/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
(заочне)
07 травня 2026 року          місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,
секретаря судового засідання - Донеска А.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - 
в с т а н о в и в :
І. Стислий виклад позиції позивача 

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що під час шлюбу колишнє подружжя за спільні кошти придбали нерухоме майно, а саме: автомобіль марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT)» 2015 року випуску та автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску, загальна вартість такого становить 1784510 грн.

ІІ. Процесуальні дії у справі 

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 3 грудня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 7 травня 2026 року о 15 год. 15 хв.
У судове засідання позивачка не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином. До суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.
Разом з тим, у судовому засіданні від 3 грудня 2025 року позивачка зазначила, що колишнє подружжя придбало автомобілі за спільні грошові кошти та між ними добровільно визначався порядок користування такими. Наразі місцезнаходження ОСОБА_2 невідоме, а тому ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати свої законні права щодо нерухомого майна. 
Відповідач у судове засідання вкотре не з`явився, про час, дату та місце повідомлений належним чином, при цьому належних доказів поважності причин неявки суду не надав. Крім того, ОСОБА_2 викликався до суду, шляхом розміщення оголошення про виклик особи, місце проживання чи перебування якої невідоме, на офіційному сайті Оболонського районного суду міста Києва.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, за наявними у справі матеріалами та відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалити заочне рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 3 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1 (а.с.7-9).
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Крім того, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно сина (а.с.27-30).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року, яке набрало законної сили 1 липня 2024 року, шлюб між подружжям розірвано (а.с.7-9).
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано за спільні кошти таке майно:
- автомобіль марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT)» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно з даними технічного паспорту НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 ;
- автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , який згідно з даними технічного паспорту НОМЕР_5 належить ОСОБА_2 (а.с.10, 15, 18,22).
Відповідно до звіту про оцінку вартості майна від 14 липня 2025 року, ринкова вартість автомобіль марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 1188670 грн (а.с.11-13).
Відповідно до звіту про оцінку вартості майна від 14 липня 2025 року, ринкова вартість автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , складає 595840 грн (а.с.19-21).
Доказів на спростування презумпції спільного спірного майна, набутого подружжям за час шлюбу, сторонами не надано.

ІV. Зміст спірних правовідносин та норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування

Суть спору сторін зводиться до поділу майна подружжя, яке знаходиться у спільній сумісній власності.
Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для задоволення позову з огляду на таке. 
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з частиною 3 статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Згідно з вимогами статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Частиною 2 статті 183 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 2, 4 та 5 статті 71 СК України).
Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частиною 3 статті 358 ЦК України визначено, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з вимогами частини 1 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частин 2, 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
При цьому виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина 3 статті 370 ЦК України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Отже, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі колишнє подружжя набуло у спільну сумісну власність нерухоме майно, що підтверджується матеріалами справи.
Позивачка наполягає на поділі автомобілів шляхом визнання таких спільною сумісною власністю та виділення їх у приватну власність кожного з подружжя. Відповідач будь-яких заперечень щодо таких вимог суду не надав. 
Водночас під час розгляду справи встановлено, що автомобіль марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 перебуває у безпосередньому користуванні відповідача, а автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 - у власності позивачки, що не оспорюється сторонами.

Суд зазначає, що ринкова вартість автомобілів на час ухвалення судового рішення визначається тими доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема оцінкою, яка викладена у звітах про середню ринкову вартість нерухомого майна від 14 липня 2025 року. 
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на спростування чи оскарження таких висновків, а тому суд вважає за можливе виходити із суми вартості, що підтверджується належними доказами, в розмірі 1784510 грн. 
Враховуючи положення зазначених нормативно-правових актів, судову практику, суддя вважає за можливе обрати найбільш ефективний спосіб захисту прав позивача і таким, що не породжуватиме подальші спори між сторонами щодо прав користування, розпорядження та володіння таким неподільним майном. Зокрема, шляхом припинення спільної сумісної власності на автомобілі, виділення автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску у власність ОСОБА_1 , виділення автомобіля марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT» 2015 року випуску у власність ОСОБА_2 та стягнення з останнього на користь позивачки різниці вартості автомобілів у розмірі 296 415 грн (1 188 670 - 595 840 : 2 = 296 415).
За таких обставин з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню судові витрати у порядку статей 141, 142 ЦПК України.
На підставі статей 3, 21, 36, 60, 63, 65, 68, 70, 71 Сімейного кодексу України, статей 355, 358, 369, 372 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 2, 10-13, 76-81, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-284, 287-289 Цивільно процесуального кодексу України, суд -
в и р і ш и в :
Позов задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59 кв.м.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT» 2015 року випуску та автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску. 
Припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .
Припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки (RANGE ROVER SPORT» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) різницю вартості автомобіля марки «LAND ROVER (RANGE ROVER SPORT» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 296415 (двісті дев`яносто шість тисяч чотириста п`ятнадцять) грн, у якості грошової компенсації за автомобіль.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 8922 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн 55 коп. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 7 травня 2026 року. 

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА