П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 564/3841/25
Провадження № 22-ц/4815/465/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Середи Оксани Валеріївни на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2025 року у складі судді Снітчук Р.М., ухвалене в м.Костопіль Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні, повний текст судового рішення складено 20 листопада 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у період 2006 – 2009 років перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття та продовжує своє навчання у Вищій суспільно-економічній школі у Пшеворську (Республіка Польща) на денно-дистанційній, платній формі навчання. У зв`язку з навчанням працевлаштуватися він не має можливості, достатнього самостійного доходу не має та потребує матеріальної допомоги відповідача. Вона самостійно несе витрати на утримання дитини, вартість навчання за 2024 – 2025 рік становила 34772 грн. 86 коп. Крім того, вона забезпечує сина харчуванням, одягом, навчальними матеріалами, технічними засобами. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча у змозі її надавати. При цьому просила врахувати, що відповідач є здоровим, працездатним, має стабільні доходи, у його власності перебувають транспортні засоби, нерухоме майно. Ігнорування інтересів повнолітнього сина, необхідності здобуття ним вищої освіти, призводить до порушення прав дитини. Просила суд стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання та до досягнення дитиною віку двадцяти трьох років.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2025 року вказаний позов задоволено. Стягнуто щомісячно, починаючи з 15.09.2025 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, на період його навчання та до досягнення ним двадцяти трьох років. Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тими обставинами справи, підтвердженими належними і достовірними доказами, які вказують, що відповідач має постійне місце роботи і стабільний дохід, що дозволяє йому утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Вважаючи рішення суду в частині розміру частки стягнутих аліментів незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 – адвокат Середа Оксана Валеріївна оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, оскільки таке стягнення пов`язано із можливістю платника аліментів їх сплачувати, а така можливість з боку її довірителя не підтверджена належними доказами. Пояснює, відповідач був призваний для проходження військової служби по мобілізації, на особливий період, отримує грошове забезпечення, однак це не свідчить про його матеріальну можливість утримувати повнолітнього сина, адже він тривалий час перебуває на стаціонарному лікуванні внаслідок отриманої вогнепальної травми, вогнепальних осколкових поранень, у зв`язку з цим потребує коштів для подальшого лікуванні та реабілітації, а наявність у власності відповідача квартири та автомобіля не вказує на його високий рівень фінансового та матеріального забезпечення. Додає, що її довіритель створив нову сім`ю, з 05.12.2014 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , в якому мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання яких згідно виконавчого листа Костопільського районного суду Рівненської області від 08.05.2024 у справі № 564/4192/23 він сплачує аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно. Наголошує, що позивач не надала доказів того, що на даний час повнолітній ОСОБА_3 дійсно продовжує навчання, оскільки у наданих документах не зазначено періоду навчання, не доведено та не підтверджено належними доказами понесення позивачем витрат на його харчування, проїзд, проживання, придбання підручників, а також того, що повнолітній ОСОБА_3 у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги батька. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач вказаний батьком. 

ОСОБА_3 досяг повноліття та навчається на денно-дистанційній, платній формі навчання у Вищій суспільно-економічній школі у Пшеворську (Республіка Польща), що підтверджується Угодою про умови навчання та терміни оплати у Вищій суспільно-економічній школі у Пшеворську від 01.10.2024, довідкою зазначеного навчального закладу від 30.10.2025, квитанціями про здійснення позивачем переказу коштів в рахунок оплати за навчання. 

У зв`язку з навчанням ОСОБА_3 позбавлений можливості працевлаштуватися, щоб заробляти кошти на навчання і проживання. 
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що син сторін на час постановлення рішення досяг 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом безспірно встановлено, що витрати на навчання сина сторін ОСОБА_6 мають місце, зокрема, у матеріалах справи наявна угода про умови навчання та терміни оплати у Вищій суспільно-економічній школі у Пшеворську від 01 жовтня 2024 року, яка підтверджує навчання ОСОБА_7 та є підставою для виникнення прав та обов`язків для підписантів. В угоді вказано дату підписання, та зазначено: «до отримання диплому», а також визначені всі суттєві умови навчання, а саме: галузь: «Менеджмент»; оплата навчання: 3200 польських злотих за рік або 1600 польських злотих за семестр; умови навчання та отримання диплому; термін навчання – навчання Студента закінчується отриманням ступеня бакалавра.
Викладені в апеляційній скарзі посилання відповідача на те, що визначений судом розмір аліментів є необґрунтованим, апеляційним судом оцінюються критично. Нормами закону, що регулює стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, встановлений обов`язок батьків надавати таку допомогу своїй повнолітній дитині, однак цей обов`язок не є безумовним, як це має місце при аліментних зобов`язаннях щодо неповнолітньої дитини, а обмежений обставинами можливості батьків надавати матеріальну допомогу. Такі обставини матеріальної можливості утримувати повнолітню дитину, що навчається, враховані місцевим судом при визначенні розміру аліментів і задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи встановлені обставини в сукупності із нормами закону, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання про наявність необхідної сукупності фактів, які дають право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання: досягнення дитиною сторін віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження сином сторін навчання у навчальному закладі – Вищій суспільно-економічній школі у Пшеворську (Республіка Польща) на денно-дистанційній, платній формі навчання; потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі, оскільки син сторін не працює та не має постійного самостійного доходу; наявність у батьків, в тому числі і відповідача, можливості надавати таку допомогу, оскільки він має постійний дохід, який дозволяє йому надавати матеріальне утримання своєму синові, що продовжує навчання. Встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку про те, що стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Середи Оксани Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В. 
Шимків С. С.