Справа № 465/4612/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова
в складі головуючого судді Мруць І.С.,
за участю секретаря судового засідання Булавки Х.Н.,
справа № 465/4612/25
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, 
за участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

позивачка 29.05.2025 року звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві особистої приватної власності належали: грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих в АТ АКБ «Львів», з відповідними відсотками та нарахуваннями; грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих в АТ «Сенс Банк», з відповідними відсотками та нарахуваннями; грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих в АБ «Укргазбанк», з відповідними відсотками та нарахуваннями; грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих в АТ «Мегабанк», з відповідними відсотками та нарахуваннями; грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», з відповідними відсотками та нарахуваннями; прості іменні акції АТ АКБ «Львів»; прості іменні акції ПРАТ «Львівський Хлібокомбінат»; транспортний засіб марки Т—16МГ, 1989 року випуску; транспортний засіб – мотоцикл марки Дніпро11.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_5 . Зважаючи на те, що на час смерті брата, відомих їй осіб, які б мали право на спадкування його майна, як спадкоємці першої черги, у нього не було, вона, як спадкоємець другої черги, звернулася в нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Під час проведення нотаріальних дій, нотаріусом було з`ясовано, що 26.10.1985 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який станом на час подання позову не розірвано. Зважаючи на встановлення перебування спадкодавця у шлюбі, приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину. Позивачка з`ясувала, що на даний час прізвище дружини покійного брата – ОСОБА_2 і вона з 30.08.1990 року перебуває в іншому шлюбі. Позивачці відомо, що на час набуття у власність ОСОБА_5 , останній проживав окремо з відповідачкою, вони фактично не підтримували шлюбних відносин, а відтак, вважає, що є всі підстави для визнання майна та грошових вкладів особистою приватною власністю ОСОБА_5 .
Згідно ухвали Франківського районного суду м.Львова від 04.07.2025 року справу за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Залізничного районного суду м.Львова.
Після скасування Львівським апеляційним судом ухвали суду про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, ухвалами Залізничного районного суду від 14.11.2025 року, 20.11.2025 року, 28.11.2025 року позовну заяву було залишено без руху, та в подальшому недоліки усунено.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04.12.2025 року позовну заяву прийнято до провадження, призначено дату та час розгляду підготовчого засідання.
09.02.2026 року до суду через систему Електронний суд надійшла заява про визнання позову, у якій ОСОБА_2 пояснила, що 26.10.1985 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5 . При цьому, їх фактичні сімейні стосунки тривали лише кілька місяців і були припинені у 1986 році. З того часу вони не проживали разом, не мали спільного побуту, не підтримували зв`язків та не вели спільне господарство. Під час реєстрації шлюбу у сільській раді була відсутня печатка, через що у моєму паспорті не було проставлено відмітку про реєстрацію шлюбу. У зв`язку із цим, відповідачка у 1990 році безперешкодно зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 і з того часу по час подання заяви вони проживають однією сім`єю. Зазначає, що оскільки вона понад 35 років не перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_5 , спільне господарство не вела, вона не претендує на будь яке майно, набуте ним або його родичами, та підтверджує, що спільне майно є особистою приватною власністю спадкодавця. 
На виконання ухвали суду від 13.01.2026 року до суду 18.02.2026 року подано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 . 
Ухвалою від 03.03.2026 року задоволено клопотання представника позивачки та залучено до розгляду справи ОСОБА_3 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.
16.03.2026 року до суду надійшла заява від ОСОБА_3 , у якій вона повністю підтримала позовні вимоги позивачки.
02.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду.
Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що померлий спадкодавець ОСОБА_5 є братом позивачки. Після смерті брата позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та в процесі оформлення спадщини дізналася про те, що він перебуває в шлюбі. Про те, що шлюб між ОСОБА_5 та відповідачкою не розірвано, позивачка не знала. Він до смерті проживав сам, дітей не мав. Питання спадкування вони з братом ніколи не обговорювали. Брат помер раптово. Їхня матір ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті сина. 
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була належно повідомлена про час та місце розгляду справи. У своїй заяві від 09.02.2026 року просила суд судові засідання проводити без її участі. 
Третя особа ОСОБА_3 16.03.2026 року у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у своїй заяві від 16.03.2026 року просила судові засідання проводити без її участі.
За таких обставин, суд вважав за можливе розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися у судове засідання.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с.7, 103, 178).
Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_8 уклали шлюб 07.08.1982 року, прізвище дружини після укладення шлюбу – ОСОБА_11 (а.с.7, 174).
Згідно копії свідоцтва про народження, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с.8,176-178).
Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 26.10.1985 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_13 (а.с.8,9,183).
Згідно копії свідоцтва про смерть, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,172, 179).
Виходячи з матеріалів спадкової справи №152/2024, ОСОБА_1 09.09.2024 року звернулася до приватного нотаріуса Олефіра Р.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її брата ОСОБА_5 (а.с.168).
ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву від 19.08.2024 року, у якій повідомила, що їй відомо про відкриття спадщини після померлого сина ОСОБА_5 та вона відмовляється від прийняття спадщини після нього (а.с.171).
Відповідно до довідки Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області №220 від 07.08.2024 року, ОСОБА_5 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.173).
До позовної заяви позивачка долучила копії Договорів банківських вкладів щодо складу спадкового майна, а саме грошових коштів, акцій та транспортних засобів (а.с.13-45)
В межах спадкової справи нотаріусом здійснено запити та отримано відповіді з АТ «Сенс Банк», АБ «Укргазбанк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «АКБ «Львів», ПРАТ «Львівський хлібокомбінат», ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», ТОВ «КУА «Західінвест», АТ «Мегабанк», АТ «Таскомбанк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб щодо складу спадкового майна ОСОБА_5 (а.с.184-211).
На підтвердження доводів своєї позовної заяви ОСОБА_1 , а також відповідачка ОСОБА_2 долучили копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 30.08.1990 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_14 (а.с.47, 159).
31.03.2025 року приватним нотаріусом Олефіром Р.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої факт перебування спадкодавця ОСОБА_5 в шлюбі в період набуття у власність спадкового майна свідчить про те, що таке майно може бути спільною сумісною власністю подружжя і видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину на усе спадкове майно не видається можливим (а.с.12, 222).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Таким чином, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, який помер, як і визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав, з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству; обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. За обставин цієї справи належним способом захисту порушеного права позивачки є позов про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення (постанова Верховного Суду від 14.08.2024 року у справі №522/3974/20).
Оскільки позивачка звернулася із позовом про визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя, а саме свого брата, який помер, свої вимоги обгрунтувала неможливістю реалізувати у зв`язку із цим спадкові права, суд встановив, що обраний нею спосіб захисту таких прав є неналежним. Відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Судовий збір відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України слід залишити за позивачкою.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя - відмовити.
Сплачений судовий збір залишити за позивачкою.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
відповідач – ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );
третя особа – ОСОБА_3 (місце проживання – АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 02 червня 2026 року.

Суддя: /підпис/ І.С. Мруць